Номер провадження: 33/813/1293/24
Справа № 510/21/24 
Головуючий у першій інстанції Бошков І. Д. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року                                                                 м. Одеса
       
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Златі Н.С. на постанову судді Ренійського районного суду Одеської області від 22.02.2024 року, якою: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, 
встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з оскарженою постановою, 01.01.2024 року, о 14:25 год, в районі п/з 0780/2 на відстані 50 метрів від лінії ДК з Республікою Молдова на напрямку с. Джурджулешти (Молдова) – м. Рені (Україна), було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який незаконно перетнув ДКУ поза пунктом пропуску, чим порушив ст.9 Закону України «Про державний кордон України». 
Не погоджуючись із постановою судді, захисник Златі Н.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову в частині накладення стягнення, та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. 
Захисник вказує, що ОСОБА_1 не оспорює обставин вчинення ним адміністративного правопорушення, вину визнає, однак вважає, що місцевий суд наклав на нього надмірно суворе адміністративне стягнення у виді 8500 грн. штрафу. 
Адвокат зазначає, що місцевий суд при визначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення безпідставно не врахував обставину, що пом?якшує відповідальність, а саме надання правопорушником працівникам прикордонної служби України заяви про визнання своєї вини. 
Крім того, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що ОСОБА_1 в судовому засіданні місцевого суду не був присутнім, про дату та час розгляду не повідомлявся, повний текст постанови не отримував, ознайомився із змістом постанови 26.03.2024 року на сайті «Судової влади України», а 31.03.2024 року була подана апеляційна скарга. 
Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та захисника Златі Н.С., які будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.
За таких обставин суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої постанови, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників справи на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом  сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази;  перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Що стосується клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.
Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.
Як вбачається з матеріалів судової справи, 22.02.2024 року, місцевим судом було винесено оскаржену постанову. Розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , копія постанови останньому не надсилалась.
В апеляційній скарзі захисник вказує, що зі змістом постанови ОСОБА_1 ознайомився на сайті «Судова влада України» 26.03.2024 року. Матеріали справи на спростування вказаних доводів захисника інформації не містять. 
27.03.2024 року захисником ОСОБА_2 подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 01.04.2024 року захисник Златі Н.С. повторно звернулася із клопотанням про ознайомлення зі справою, яке було реалізовано 02.04.2024 року. 
01.04.2024 року захисник Златі Н.С. в інтересах ОСОБА_1 подала через місцевий суд апеляційну скаргу. 
З урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя.
Що стосується доводів апелянта про незаконність постанови в частині накладення адміністративного стягнення, суд зазначає наступне. 
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Апеляційний суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, підтверджується дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №265111 від 01.01.2024 року; поясненнями ОСОБА_1 від 01.01.2024 року; рапортом інспектора ПС 1к- ВМО впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_3 від 01.01.2024 року; та рапортом старшого зміни прикордонних нарядів впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_4 від 02.01.2024 року.
Зібрані по справі докази відповідають критерію належності, допустимості та достатності, а їх сукупність вказує на обґрунтованість висновку місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер, обставини вчиненого правопорушення та особу правопорушника, та дійшов висновку про необхідність накладення на нього стягнення у виді штрафу в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., який суд визнав достатнім для виправлення порушника і попередження вчинення ним нових правопорушень.
В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи встановлених обставин адміністративного правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_1 та кваліфікацію його дій, але не погоджується із призначеним стягненням та просить змінити постанову в цій частині шляхом зменшення суми штрафу до 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. 
Оцінивши доводи захисника, апеляційний суд звертає увагу, що санкцією ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачене адміністративне стягнення у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, слід констатувати, що місцевий суд призначив  ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції статті, тому доводи апелянта про суворість накладеного адміністративного стягнення та не врахування особи правопорушника, з огляду на суть правопорушення, яке пов`язане з незаконним перетином державного кордону чоловіком призовного віку в умовах воєнного стану, є безпідставними. 
За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив:

Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновити строк на оскарження. 
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Постанову судді Ренійського районного суду Одеської області від 22.02.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.204-1 КУпАП – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду     Р.І. Котелевський