ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року	Львів	Справа № 460/383/24 пров. № А/857/6453/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                        Бруновської Н.В., Хобор Р.Б. 

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року (суддя- Жуковська Л.А., ухвалене в м. Рівне) у справі № 460/383/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

                                                            ВСТАНОВИВ:

11 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо не виплати на день звільнення 24.07.2020 у повному розмірі грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 24.07.2020, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2015 - 2020 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік терміном 32 дні, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік; стягнення з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.07.2020 по 25.12.2023 (1250 календарний день) в сумі 839562,50 грн, що полягає у невиплаті в повному розмірі грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 24.07.2020, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2015 - 2020 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік терміном 32 дні, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1  щодо не виплати на день звільнення ОСОБА_1 - 24.07.2020 у повному розмірі грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 24.07.2020, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2015 - 2020 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік терміном 32 дні, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 25.06.2023 по 25.12.2023 в сумі  95159,37 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржила військова частина НОМЕР_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в позові.
Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної  скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна  скарга не підлягає до  задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08.07.2020 №276, позивача звільнено з військової служби у запас, відповідно до пп."б" (за станом здоров`я) п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з правом носіння військової форми одягу.
Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по стройовій частині) від 24.07.2020 №175 ОСОБА_1  з 24.07.2020 виключено зі списків особового складу частини, знято зі всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі №460/16468/22 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення дій задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 24.07.2020, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2015-2020 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік терміном 32 днів, суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік та суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1  здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 30.01.2020 по 24.07.2020 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2015-2020 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік терміном 32 днів, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік в розмірі окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум.
Зазначене рішення набрало законної сили 27.10.2022.
Відповідачем 25.12.2023 на виконання вказаного судового рішення перераховано на картковий рахунок позивача грошове забезпечення в загальній сумі 95038,88 грн, що підтверджується випискою з банку про надходження коштів від 25.12.2023.
Позивач вважаючи, що з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 24.07.2020 по 25.12.2023, звернувся до суду з цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Проте, законом №2011-XII правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.116 - 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Аналогічна правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 30.04.2020 у справі №140/2006/19, від 28.01.2021 у справі № 240/11214/19, від 21.04.2021 у справі №120/3857/19-а та  від 14.07.2022 у справі № 620/3095/20.
Військова частини НОМЕР_1 на виконання рішення суду від 26.09.2022 у справі №460/16468/22 нарахувала та 25.12.2023 виплатила позивачу грошове забезпечення у сумі 95038,88 грн, що підтверджується випискою з банку про надходження коштів від 25.12.2023.
Відтак, військова частини НОМЕР_1 здійснила остаточний розрахунок з позивачем не в день виключення позивача із списків особового складу – 24.07.2020, а лише 25.12.2023, тобто несвоєчасно. Не виконання відповідачем обов`язку повного розрахунку з ОСОБА_1 у день виключення позивача із списків особового складу частини – 24.07.2020 і здійснення такого 25.12.2023 свідчить про затримку відповідачем повного розрахунку.     
Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
На момент розгляду справи ст.117 КЗпП України зазнала змін.
Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів 25.12.2023, отже після внесених змін 19.07.2022 у ч.1 ст.117 КЗпП України.   
Відповідно до чинної з 19.07.2022 редакції ч.1 ст.117 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за шість місяців або за 184 календарних дня (з 25.06.2023 по 25.12.2023).     
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі – Порядок №100).
Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи  з  виплат за останні  два календарні місяці роботи, що передують  місяцю,  в  якому  відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно пункту 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до п.7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі – Порядок №260), за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Визначаючи середньоденний заробіток позивача, слід використовувати календарні дні.
Як вбачається з матеріалів справи, середньоденна заробітна плата позивача становить 671,65 грн.
Відтак, обчислений відповідно до встановлених ст.117 КЗпП України правил, середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум становить 123583,60 грн (671,65грн х 184 дні).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 та від 28.01.2021 у справі №580/2427/19.
Відтак, суд першої інстанції правомірно застосував критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, при цьому застосовуючи наведені вище умови.
Виплачена позивачу сума заборгованості грошового забезпечення при звільненні становить 95038,88 грн.
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлена частка такої заборгованості у сумах, які визначені відповідно до ст.117 КЗпП України, становить 0,77 (з розрахунку: 95038,88 грн/123583,60 грн), а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 95159,37 грн (0,77х123583,60 грн) з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.
Відтак судом першої інстанції підставно частково задоволено позов.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 460/383/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор