ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1549/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/1627/18 Категорія: на ухвалу 	ОСОБА_1  	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л., 

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

заявник – Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»,

боржник – ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2024 року про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, посилаючись на те, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за договором відкриття зарплатного карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки від 15 липня 2009 року в сумі 8444 грн 73 коп. та судовий збір у сумі 806 грн 71 коп., а всього 9251 грн 44 коп. 
Заяву мотивовано тим, що 17 грудня 2018 року на виконання вказаного рішення банком було отримано виконавчий лист та передано на виконання до Смілянського ВДВС у місті Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Однак, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Також заявник вказує, що у ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» відсутній оригінал виконавчого листа по справі № 703/1627/18, його місцезнаходження невідоме, у зв`язку з цим банк позбавлений можливості пред`явити виконавчий лист до виконання, тому рішення суду не може бути виконано. Вказує, що пропущення строку пред`явлення виконавчих документів до виконання відбулося не з вини банку, а їх поновлення є необхідним для завершення судового провадження.
Просить суд видати дублікат виконавчого листа та поновити строк на його пред`явлення.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.
Мотивуючи прийняту ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що заявником не надано належних доказів на підтвердження факту втрати виконавчого документа, не зазначено, коли було виявлено втрату оригіналу виконавчого листа, що є суттєвим для вирішення питання щодо наявності підстав для видачі дубліката виконавчого листа. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не цікавилося ходом виконання судового рішення, у зв`язку з чим, стягувачем і було пропущено строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Не погоджуючись з ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2024 року, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просило вказану ухвалу скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заяву.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на його адресу не надходили постанови державного виконавця про повернення виконавчих документів разом з оригіналом виконачого листа.
Вказує, що відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції порушив права ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» як стягувача, на користь якого ухвалено судом рішення, та невірно застосував вимоги п. 17.4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст. 129, 129-1 Конституції України, не звернув уваги на те, що підтвердження відправлення документів неможливо надати, оскільки реєстри вихідної кореспонденції та матеріали виконавчого провадження вже знищено за закінченням терміну зберігання. Таким чином, банк не може надати будь-яких інших доказів, крім службової записки банку про втрату виконавчого документу, оскільки таких документів не існує. Фактично на даний час борг за виконавчим листом не погашено, а виконавчий лист до банку не надходив.
Також скаржник наголошує, що ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» є державним банком, який віднесено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а тому невиконання судового рішення щодо стягнення на користь банку грошових коштів завдають збитків державі як основному акціонеру банку.
Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідача, представника заявника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить таких висновків.
Із матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за договором відкриття зарплатного карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки від 15 липня 2009 року в сумі 8444 грн 73 коп. та судовий збір у сумі 806 грн 71 коп., а всього 9251 грн 44 коп. 
На виконання вказаного рішення 17 грудня 2018 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист.
Листом від 10 липня 2024 року за вих. №132/76846/2024 Смілянський відділ ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на звернення ПАТ АБ «УКРАГАЗБАНК» повідомив наступне:
«14 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59792947, яке було завершено 18 жовтня 2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, доказ повернення виконавчого документа стягувачу надати неможливо по причині знищення реєстрів на відправлення рекомендованої кореспонденції в зв`язку із закінченням терміну зберігання.»
Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Положення ч. 1 ст. 433 ЦПК України узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».
Законодавцем визначено, що стягувач, який просить суд поновити пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, повинен довести, що такий строк пропущено ним з поважних причин, оскільки саме таку умову містить процесуальне законодавство. А боржник, користуючись можливістю уникнути виконання судового рішення, буде не лише заперечувати проти поновлення такого строку, але може в подальшому й оскаржувати ухвалене судове рішення.
Чинне процесуальне законодавство не визначає переліку причин, які є поважними (такими, що не залежали від волі стягувача), та за наявності яких суд може поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа.
Суди при розгляді заяв стягувачів виходять з того, що такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судовий акт, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання.
Крім того, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Згідно з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не створює перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставин справи, з моменту пред`явлення стягувачем виконавчих листів до виконання (14.08.2019) та до направлення до державної виконавчої служби 03.06.2024 запиту про хід виконавчого провадження, матеріали справи не містять доказів, що заявником у розумні строки вживалися активні дії для реалізації своїх прав з виконання рішення суду.
У свою чергу, частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).
Зміст наведеної норми Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обізнаність особи про хід і обставини виконавчого провадження. Тобто, стягувач, як сторона виконавчого провадження, мав безперешкодну можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження і вчинити передбачені законом дії за наслідками завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів.
Однак, заявник не проявив себе, як сумлінний стягувач і протягом майже п`ятьох років після пред`явлення виконавчого листа до виконання не цікавився ходом виконавчого провадження.
З огляду на викладене, не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що поважною причиною пропуску строку є те, що на його адресу не надходили ні копії постанов про завершення виконавчих проваджень, ні оригінали виконавчих документів, оскільки сам лише факт ненадходження зазначених документів на адресу стягувача, не може бути поважною причиною для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Згідно рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
В даному випадку, оскільки заявником ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не було вжито всіх заходів, щоб з розумним інтервалом часу цікавитись виконавчим провадженням у справі за власним позовом, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку.
Апеляційний суд також враховує, що ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» був обізнаний про відкриття виконавчого провадження і як учасник виконавчого провадження мав повний доступ до інформації, наявної у Автоматизованій системі виконавчих проваджень, в якій відображаються дані про всі рішення у виконавчому провадженні.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а відтак, - і про видачу дубліката виконавчого листа, з огляду на те, що недбале ставлення до процесуальних обов`язків з боку стягувача, за таких обставин, не може виправдовувати пропуск відповідних процесуальних строків, оскільки фактично покладає надмірний тягар на боржника.
Доводи апеляційної скарги, що ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» є державним банком і невиконання судового рішення щодо стягнення на користь банку грошових коштів завдають збитки державі як основному акціонеру банку, не є самі по собі підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали суду та задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання, тому відхиляються апеляційним судом.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для її скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що процесуальне питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа судом першої інстанції вирішено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» залишити без задоволення.
Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови виготовлено 30 вересня 2024 року.

Судді Ю.В. Сіренко 
 О.В. Карпенко
Т.Л. Фетісова