ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2024 року
м. Київ
справа № 754/9262/22
провадження № 61-10399св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Піщанської селищної ради Вінницької області, Крижопільський відділ виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвоката Гапека Тетяна Валеріївна, на рішення Деснянського районного суду м. Києва, у складі судді Лісовської О. В., від 10 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Писаної Т. О., Приходька К. П., Журби С. О., від 13 червня 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
2.           Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 28 серпня 2011 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року. 
3.           У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , на утримання якого рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року стягнуто з нього на користь 
ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
4.           Крижопільським відділом державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом 
№ 754/6063/19, виданим 09 січня 2020 року Деснянським районним судом 
м. Києва.
5.           Однак із грудня 2020 року дитина постійно проживає разом з ним в 
 
АДРЕСА_1 .           Син попросив забрати його до себе, оскільки ОСОБА_2 потягом двох років, перешкоджала йому бачитися із сином, а дитині забороняла спілкуватися з батьком.
7.           На виконання рішення суду про стягнення аліментів він добросовісно сплачував аліменти на дитину в розмірі, що був визначений судом, однак з грудня 2020 року припинив сплачувати аліменти, оскільки син став проживати з ним, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати аліментів.
8.           13 квітня 2021 року Деснянським районним судом м. Києва у справі 
№ 754/5288/21 видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 на його користь аліментів на неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 20 жовтня 2021 року головним державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) 
Вахрушевою Р. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
9.           Враховуючи те, що був виданий судовий наказ про стягнення аліментів на дитину із ОСОБА_2 , він припинив сплачувати аліменти на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року 
у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 
12 696,45 грн.
10.        Зазначав, що є підстави вважати, що змінилося становище платника аліментів, оскільки дитина стала проживати разом з ним та знаходиться на його утриманні, а відповідачка не бере участі в утриманні дитини, тому відпали юридичні підстави для стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання дитини. 
11.        З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд:
-                     звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, що стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Деснянського районного суду 
м. Києва від 14 листопада 2019 року;
-                     припинити стягнення аліментів із нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стягуються на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва 
від 14 листопада 2019 року;
-                     стягнути із ОСОБА_2 на його користь аліменти на неповнолітню 
дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
12.        Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 
2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 13 червня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
13.        Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вказав на відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, припинення стягнення з нього аліментів та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з матері.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
14.        У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Гапека Т. В. просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
15.        У липні 2023 року представник    ОСОБА_1 - адвокат Гапека Т. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року.
16.        Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які 
у жовтні 2023 року надійшли до Верховного Суду.
17.        Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
18.        Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2024 року задоволено заяви суддів Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Луспеника Д. Д. про самовідвід.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
19.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17, 
від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, 
від 15 квітня 2020 року у справі № 583/5413/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, 
від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
20.        Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
21.        Зауважує, що на підтвердження заявлених вимог про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач надав належні та допустимі докази, які підтверджують факт проживання з ним дитини із грудня 2020 року дотепер, що є підставою для припинення стягнення аліментів із ОСОБА_1 . 
22.        Звертає увагу, що оскільки дитина проживає з батьком, то за умови продовження сплати ОСОБА_1 аліментів є незрозумілим на кого витрачатиме ці грошові кошти ОСОБА_2 .
23.        Наголошує, що під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій представник ОСОБА_2 - адвокат Левицька О. Л. вчиняла процесуальні дії без належних повноважень, на підставі ордеру, який не відповідає типовій формі, що затверджена Радою адвокатів України. Апеляційний суд під час вирішення питання про долучення відзиву представника ОСОБА_2 - адвоката Левицької О. Л. на апеляційну скаргу встановив, що відзив підписано особою, яка не має права його підписувати, проте у подальшому надав оцінку документам, які були надані вказаним представником.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Обставини справи, встановлені судами
24.        28 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 рокуу справі № 754/6065/19.
25.        У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .
26.        Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 
2019 року у справі № 754/6063/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 квітня 2019 року.
27.        У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, а ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.
28.        Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 
2021 року у справі№ 754/3411/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , 
2015 року народження, разом з матір`ю ОСОБА_2 . Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
29.        14 вересня 2021 року постановою начальника відділу Крижопільського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Барабаш О. М. прийнято виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 754/6063/19 від 09 січня 2020 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 .
30.         ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом із матір`ю - ОСОБА_2 .
31.        Згідно із довідкою Піщанської селищної ради Вінницької області 
від 26 лютого 2021 року № 1357 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із грудня 2020 року проживає у с. Дмитрашківка Піщанського району Вінницької області.
32.        Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів 
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 згідно з рішенням суду у справі 
№ 754/6063/19, складеного 01 жовтня 2022 року Крижопільським ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), станом на 01 вересня 2021 року заборгованість відсутня; станом на 01 жовтня 
2022 року заборгованість ОСОБА_1 становить 12 696,45 грн.
33.        Згідно з довідкою КЗ «Дмитрашківський ліцей» Піщанської селищної ради Вінницької області Тульчинського району № 15 від 03 жовтня 2022 року ОСОБА_3 , 2015 року народження, навчається у КЗ «Дмитрашівський ліцей» Піщанської селищної ради у 2 класі.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
34.        Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
35.        Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
36.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
37.        Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
38.        Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
39.        Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
40.        Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу.
41.        У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
42.        Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
43.        Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
44.        Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
45.        Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
46.        Звертаючись до суду із розглядуваним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що із грудня 2020 року дитина, на утримання якої з нього стягнуто аліменти, проживає з ним і ці обставини впливають на припинення сплати періодичних платежів (аліментів) та, відповідно, надають йому право вимагати звільнення від них.
47.        Судами встановлено, що із березня 2020 року у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала справа № 754/3411/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
48.        Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 
2021 року у справі № 754/3411/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 . Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
49.        Вказаними судовими рішеннями у справі № 754/3411/20, зокрема встановлено, що після розлучення батьків, малолітній ОСОБА_3 постійно проживав з матір`ю, а батьку органом опіки та піклування був встановлений порядок участі у вихованні дитини. Однак в порушення вказаного порядку та під час перебування на розгляді в суді справи про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 не повернув дитину матері після побачення, вчиняв перешкоди у спілкуванні матері з дитиною, усунув матір від можливості виховувати дитину та з метою психологічного тиску на сина створив штучні умови для визначення місця проживання з ним.
50.        Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2022 року (провадження 
№ 61-5855ск22) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Огієнко О. Ф. на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 754/3411/20.
51.        Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 
2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 29 вересня 2022 року, визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року у справі 
№ 754/5288/21 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 2015 року народження.
52.        Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 04 травня 2023 року у справі № 142/271/22, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року та постановою Верховного Суду від 08 травня 2024 року, задоволено позов ОСОБА_2 про відібрання дитини. Відібрано у ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повернуто дитину матері - ОСОБА_2 за місцем її проживання. 
53.        Залишаючи без змін судові рішення у справі № 142/271/22, Верховний Суд у постанові від 08 травня 2024 року вказав, що доводи заявника про те, що він не змінював місця проживання дитини всупереч рішенню суду, не викрадав дитину, не утримує дитину проти її волі, тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин статті 162 СК України, спростовані встановленими судами обставинами. Окрім цього, матеріали справи містять підтвердження, що навіть після прийняття постанови апеляційним судом та відкриття виконавчого провадження відповідач продовжує утримувати дитину та не повертає її матері.
54.        Суди попередніх інстанцій встановивши, що ОСОБА_3 перебуває 
у батька внаслідок вчинення незаконних дій по зміні місця проживання дитини, дійшли обґрунтованого висновку, що такі дії ОСОБА_1 не можуть бути підставою для припинення стягнення аліментів за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року у справі 
№ 754/6063/19 та звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла при виконанні цього рішення суду.
55.        Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17, та не суперечить висновками, викладеними у постановах від 04 вересня 2019 року у справі 
№ 711/8561/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, 
від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 15 квітня 2020 року 
у справі № 583/5413/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18, 
від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21, на які заявник посилається у касаційній скарзі.
56.        Доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права в частині дослідження доказів, Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції та апеляційним судом надано оцінку доказам відповідно до статті 89 ЦПК України.
57.        Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, як це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
58.        Щодо посилань заявника на те, що йому не зрозуміло на які цілі будуть використанні відповідачкою сплачені ним в якості аліментів кошти, то колегія суддів звертає увагу, що статтею 186 СК України визначено порядок контролю органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів.
59.        Участь адвоката Левицької О. Л., як була допущена судом першої інстанції як представник відповідачки  ОСОБА_2 , не вплинула на правильність вирішення спору по суті.
60.        Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не мав підстав надавати оцінку документам, які були долучені адвокатом Левицькою О. Л. в суді першої інстанції є помилковими, оскільки надані судові рішення, які враховані апеляційним судом, опубліковані в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - Реєстр) та до них забезпечено загальний доступ.
61.        За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
62.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
63.        Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
64.        Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
65.        Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
66.        Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
67.        Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвоката Гапека Тетяна Валеріївна,залишити без задоволення.
2.           Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович