Справа № 138/1631/24
Провадження № 22-ц/801/1573/2024
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року	Справа № 138/1631/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Холодової Т. Ю. у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, 
в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення юридичного факту проживання з ОСОБА_4 однієї сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначала, що 04 вересня 1990 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилось двоє синів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16.02.2005 року шлюб між подружжям було розірвано, однак після цього сторони продовжували проживати в одному будинку однією сім`єю, мали спільний побут та спільне господарство. ОСОБА_4 був мобілізований до збройних Сил України та загинув під час виконання військового обов`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що їй як дружині померлого належить половина майна набутого під час перебування у шлюбі та спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спадкоємцями майна померлого є його сини  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак для визначення спадкової маси необхідно визначити частину майна, що нележала їй на праві спільної сумісної власності із ОСОБА_4 . Зазначає, що її звернення до суду не пов`язане із виплатами у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 . Просила суд встановити факт проживання її однією сім`єю з ОСОБА_4 з 2005 року по день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати через неправильне застосування судом норм процесуального права, а матеріали заяви направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Суд не врахував те, що звертаючись до суду вона зазначала про відсутність спору про спадкове майно із синами, тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність спору про право. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 травня 2024 року вищевказаним вимогам закону відповідає.
Відмовляючи у відкриття провадження у справі, суд виходив з того, що факт, який просить встановити заявниця, пов`язаний з подальшим вирішенням спору про право між заявником та спадкоємцями загиблого ОСОБА_4 . 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норми права та здійснення помилкового висновку, що встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_4 породжує спір про є безпідставними, виходячи з наступного. 
Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.
Частиною першою, другою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293, статті 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у заяві про встановлення факту ОСОБА_1 зазначила, що заінтересованими особами у справі є її та загиблого ОСОБА_4 сини, які є його спадкоємцями, в той час як вона згідно закону спадкоємцем загиблого ОСОБА_4 не являється. Встановлення факту, про який вона просить, їй необхідно для подальшого звернення до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину майна, яке вона придбавала з загиблим ОСОБА_4 під час проживання з ним без реєстрації шлюбу та яке було оформлене на його ім`я та ввійшло до складу спадкового майна у повному обсязі.
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
 Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко виходячи з підходу ЄСПЛ до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення [див. пункт 45 рішення ЄСПЛ від 18.10.1982 у справі «Ле Комт, Ван Левен і Де Мейер проти Бельгії» (Caseof Le Compte, Van Leuven andDe Meyere v. Belgium].
Звертаючись до суду в порядку окремого провадження, ОСОБА_1 мотивувала свою заяву тим, що встановлення факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим ОСОБА_4 їй необхідно для визначення права власності на частку майна набутого за час спільного проживання, а тому аналіз установлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що в даному випадку виник спір про право власності.
Отже, факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви судом обґрунтовано встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що встановлення факту проживання є невід`ємним із вимогами про визнання права власності на частку майна набутого в період спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути вирішено саме в порядку позовного провадження.
Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні позивачем спірних правовідносин, положень ЦК України та ЦПК України, судової практики, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Аналізуючи доводи апелянта та вмотивованість висновків суду, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм права, а тому не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишаються за ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 375, 379, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 травня 2024 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за ОСОБА_1 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.
Головуючий                                                                                 С.Г. Копаничук 

судді:                                                                                                      Л. О. Голота 

                                                                                                        В. П. Рибчинський