Постанова
Іменем України
18 липня 2024 року
м. Київ
справа № 192/2442/18
провадження № 51-6722км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисників                                      ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),                    
                                                         ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурора                                        ОСОБА_8 ,                       
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року і касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року в кримінальному провадженні № 12018040570000651 за обвинуваченням 
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.       За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі. 
2.       На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком частини невідбутого покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2017 року визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці. Постановлено зарахувати у строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_9 під вартою з 12 жовтня 2018 року по 14 жовтня 2018 року із розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
3.       Цим же вироком також засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_10 , на судові рішення щодо якого касаційні скарги не подано.
4.       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2023 рокувирок стосовно ОСОБА_9 і ОСОБА_10 залишено без змін. 
5.       Згідно з вироком ОСОБА_9 і ОСОБА_10  засуджено за те, що вони 11 жовтня 2018 року близько 23:40, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, діючи за попередньою змовою між собою,а ОСОБА_10 ще й повторно, прибули на автомобілі марки «ВАЗ 21120», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належному ОСОБА_11 та під його керуванням, і автомобілі марки «SIAT IBIZA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 на АДРЕСА_2 . Там підійшли до адміністративної будівлі ПАТ «Укртелеком» по вул. Гагаріна, 9 в смт. Солоному та шляхом пошкодження вікна намагалися проникнути всередину, однак свій злочинний умисел не довели до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки були затримані працівниками поліції на місці вчинення злочину. Тим самим вчинили за попередньою змовою групою осіб незакінчений замах на таємне викрадення, поєднане з проникненням у приміщення, станційного обладнання ПАТ «Укртелеком» загальною вартістю 70 000 гривень.
Вимоги у касаційних скаргах і узагальнені доводи осіб, які їх подали
6.       У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , даючи власну оцінку доказам у кримінальному провадженні, відмінну від їх оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, просить вирок і ухвалу щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що докази у справі отримані з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, є недопустимими та не узгоджуються між собою, показання свідків, які є зацікавленими особами, суперечливі, розмір завданої шкоди не встановлено належним чином, а винуватість ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не доведена поза розумним сумнівом. Стверджує, що суд апеляційної інстанції усупереч вимогам ст. 419 КПК України, відхиляючи апеляційну скаргу сторони захисту, не навів у своїй ухвалі достатні мотиви на спростування наведених у ній доводів.
7.       У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_9 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на те, що апеляційний суд усупереч вимогам статей 2, 8, 21-22, 94, 370, 419 КПК України, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_9 , не навів в ухвалі мотивовані висновки на відхилення доводів скаржника з посиланням на конкретні докази у кримінальному провадженні та не визначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою.  
Позиції інших учасників судового провадження
8.       У засіданні суду касаційної інстанції захисники підтримали касаційні скарги.
9.       Прокурор підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення, а касаційну скаргу сторони захисту просила задовольнити частково. 
Мотиви Суду
10.   Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі, а касаційну скаргу захисника слід задовольнити частково з огляду на таке.
11.   Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
12.   Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
13.            Відповідно до вимог ст. 370 КПКУкраїни судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПКУкраїни. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
14.   Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ - з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
15.   Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції. Право особи на апеляційне оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.
16.   Згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК України при перегляді оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 КПК України і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, на яких її визнано необґрунтованою. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
17.   У цьому кримінальному провадженні апеляційний суд дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону не в повній мірі.
18.   Так, в апеляційній скарзі обвинувачений, крім іншого, зазначав, що допитані в судовому засіданні суду першої інстанції співробітники поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не були послідовні у своїх показаннях, зокрема, щодо обставин, послідовності та характеру їх дій під час затримання обвинувачених на місці події, а показання одного свідка спростовуються показаннями іншого, що ставить під сумнів їх достовірність. Посилався на невідкриття йому ряду доказів під час виконання вимог ст. 290 КПК України, недоведеність належності йому та ОСОБА_10 виявлених на місці події знарядь злочину, недопустимість як доказу протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , який фактично зводився до допиту останнього, під час якого він дав зізнавальні показання про вчинення злочину разом із ОСОБА_9 , а також стверджував про відсутність в матеріалах кримінального провадження постанови про призначення групи слідчих, що має наслідком недопустимість доказів, наданих стороною обвинувачення. Вважав помилковою кваліфікацію дій обвинувачених за ознакою проникнення у приміщення.
19.   Як убачається із вироку, під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинуваченні ОСОБА_9 і ОСОБА_10 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнали. 
20.   Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції дослівно відтворив у своїй ухвалі показання свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 так, як їх наведено у тексті вироку, формально зазначивши про відсутність між ними протиріч щодо змісту та опису обставин події, а також поведінки осіб, які залишали місце злочину. Доводам в апеляційній скарзі щодо невідкриття ОСОБА_9 ряду доказів та відсутності в матеріалах провадження постанови про призначення групи слідчих жодної оцінки не надав. Не проаналізував на відповідність вимогам кримінального процесуального закону протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 .
21.   Колегія суддів касаційного суду констатує, що, ухваливши залишити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення, апеляційний суд не перевірив із достатньою повнотою викладені у ній доводи і дав на них відповіді без аналізу та оцінки доказів у контексті доводів апеляційної скарги, а на деякі з них не надав відповіді взагалі. 
22.   У зв`язку з цим є підстави для скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
23.   Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог кримінального процесуального закону і прийняти законне та обґрунтоване судове рішення. 
24.   Не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, з метою попередження ризику його переховування від суду, беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 433 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом апеляційної інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.
 
Керуючись статтями 433, 434, 438, 441, 442 КПК України, колегія суддів 
ухвалила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково, а касаційну скаргу прокурора задовольнити повністю. 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року щодо   ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартоюна строк 60 днів.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                ОСОБА_3