ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2024 року
м. Київ
справа № 592/3286/16-к
провадження № 51-779км24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого                                               ОСОБА_6 ,
захисника                                                    ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Сумського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року постановлену стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, жителя АДРЕСА_1 ), 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
За вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2020 року ОСОБА_6 і ОСОБА_8 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 187 КК та  кожному з них призначене покарання із застосуванням статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 і ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням на них обов`язків, передбачених статтею 76 КК.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів. 
Згідно з вироком, 24 січня 2016 року близько 23:00, ОСОБА_8 , знаходячись в районі буд. АДРЕСА_2 , діючи узгоджено з ОСОБА_6 , викликав таксі з метою вчинення розбійного нападу на водія. На виклик приїхав ОСОБА_9 на своєму власному автомобілі, до якого сіли ОСОБА_8 (на переднє пасажирське сидіння) та ОСОБА_6 (на заднє ліве пасажирське сидіння), після чого вони прослідували до коледжу СНАУ на АДРЕСА_3 , де повернули за будівлю коледжу та проїхали ще близько 50 м. Дочекавшись зупинки автомобіля, ОСОБА_6 , за вказівкою ОСОБА_8 , наніс один удар в тім`яну область голови потерпілого заздалегідь заготовленим металевим предметом, а ОСОБА_8 почав наносити удари кулаком по його голові у ділянку лобу справа, у результаті чого ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Надалі, ОСОБА_6 вийшов із автомобіля, підійшов до відчинених водійських дверей та наніс один удар ногою в область правої вилиці обличчя потерпілого і кілька ударів кулаком йому по голові. У цей час потерпілій почав захищатись, а ОСОБА_6 - тікати. Потерпілій побіг за ОСОБА_6 , проте, не наздогнавши його, вирішив повернутись до свого автомобіля і побачив, що ОСОБА_8 взяв у руки планшет вартістю 610 грн, на що він наказав ОСОБА_8 покласти майно та вийти з автомобіля, що останній і зробив та покинув місце вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року судове провадження відносно обвинуваченого  ОСОБА_8 зупинене до його звільнення з військової служби.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2020 відносно ОСОБА_6 залишено без змін.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзіпрокурор просить скасувати ухвалу Сумського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону прокурор убачає у тому, що суд апеляційної інстанції, при постановленні ухвали, не оцінив належним чином сукупність усіх обставин, щодо встановлення підстав для застосування положень статей 69, 75 КК.
Не погоджується з визнаними судами обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Вважає, що апеляційний суд належним чином не обґрунтував, яким чином наявність пом`якшуючих покарання обставин істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Крім того, указує на те, що приймаючи рішення про наявність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд фактично врахував ті ж самі обставини, що і при прийнятті рішення про необхідність призначення покарання із застосуванням статті 69 КК. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала касаційну скаргу прокурора у повному обсязі з підстав, зазначених у ній.
Засуджений  ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора. Вважали ухвалу Сумського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року законною та обґрунтованою.
Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, прокурора, засудженого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновок суду про доведеність винуватості та кваліфікація дій засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 187 КК, у касаційній скарзі не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Натомість, у касаційній скарзі прокурор не погоджується із застосуванням до ОСОБА_6 положень статей 69, 75 КК.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення щодо можливості застосування до ОСОБА_6 положень статті 69 КК ставленням ОСОБА_6 до скоєного злочину, повним визнанням вини у останньому слові, щирим каяттям, активним сприянням розкриттю злочину, думкою потерпілого, який просив призначити йому покарання не пов'язане з позбавленням волі, позитивними характеристиками за місцем мешкання, роботи, отриманням під час досудового слідства та судового розгляду вищої освіти, утворенням молодої сім`ї, наявністю батьків-пенсіонерів.
Суд апеляційної інстанції погодився у цій частині з вироком місцевого суду.
Проте, як неодноразово зазначав Верховний Суд (зокрема, у постанові від 
17 вересня 2019 року у справі № 744/884/17, провадження № 51-8413км18), норма матеріального права, викладена в частині 1 статті 69 КК, надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом за кримінальне правопорушення, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Отже, застосування положень статті 69 КК можливе в разі, якщо наявна сукупність принаймні двох обставин, які відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) хоча б одна із них істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
При визначенні поняття (юридичного змісту) обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, Верховний Суд виходить із системного тлумачення статей 66 та 69 КК, а також положень тих статей Особливої частини цього Кодексу, що визначають певні обставини, які пом`якшують покарання, як ознаки окремих привілейованих складів кримінальних правопорушень. Про взаємозв`язок обставин, що пом`якшують покарання, за приписами статті 66 КК, з обставинами, які є ознаками привілейованих складів кримінальних правопорушень (і віддзеркалюють собою значно менший ступінь суспільної небезпечності порівняно з простим складом правопорушення), свідчать, зокрема, положення частини 3 статті 66 цього Кодексу, якими заборонено враховувати як обставину, що пом`якшує покарання, ту, що вже визначена законом як ознака складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого особу визнано винуватою.
Закон про кримінальну відповідальність визначає як обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його вчинення у стані сильного душевного хвилювання, особливий психофізичний стан породіллі під час пологів або відразу після пологів, стан необхідної оборони при перевищенні її меж, які істотно знижують ступінь тяжкості умисних вбивств або тяжкого тілесного ушкодження, у привілейованих видах кримінальних правопорушень, визначених у статтях 116-118, 123, 124 КК. Вказане висвітлює підхід законодавця до визначення обставин, які можуть братися до уваги під час вирішення питання про можливість застосування положень статті 69 вказаного Кодексу. 
Обставини чи сукупність обставин, які відповідно до положень статті 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовлюють виокремлення привілейованих складів злочинів. Ці обставини чи сукупність обставин мають перебувати в обумовленому взаємозв`язку із цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, обсягом, характером і змістом дій та іншими факторами, які безпосередньо обумовлюють вчинення кримінального правопорушення та впливають на його характеристику за критеріями суспільної небезпеки вчиненого та винуватого, їх характеру та ступеня. 
Суд, при призначенні покарання на підставі статті 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що врахував як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із приписів статей 50, 65 КК, яка(які) із обставин є такими, що істотно знизили тяжкість вчиненого злочину, тобто мала(и) вагомий вплив на його суспільну небезпечність.
Натомість, апеляційний суд визнаючи необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом першої інстанції закону, який не підлягав застосуванню - статті 69 КК, належним чином не оцінив доводи скарги прокурора за вказаними вище критеріями.
Крім того, у своїй касаційній скарзі прокурор слушно посилається на правові позиції Касаційного кримінального суду, за якими, у разі застосування двох різних інститутів, а саме призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті), та звільнення від відбування покарання з випробуванням, рішення щодо застосування кожного з цих інститутів повинно бути належним чином обґрунтоване.
Верховний Суд виходить із того, що положення ст. 75 КК підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 цього Кодексу, що вимагає від суду переконливо вмотивувати наявність підстав до висновку про можливість досягнення цілей покарання в конкретному кримінальному провадженні внаслідок звільнення особи від відбування покарання із випробуванням. Питання призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а і виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. 
Натомість в аспекті дотримання приписів статей 50, 65 КК оскаржене рішення не містить переконливого обґрунтування того, яким чином звільнення від відбування покарання з випробуванням забезпечує досягнення мети загальної превенції злочинів, передбачених частиною 2 статті 187 КК, виправлення засудженого, з урахуванням обставин, встановлених судом та відомостей про його особу. Формально пославшись на ряд обставин, суд не навів переконливого мотивування до застосування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. За тих самих обставин та мотивів колегія суддів не вбачає підстав вважати висновки судів попередніх інстанції про застосування статті 75 КК обґрунтованими і правильними.
Допущені апеляційним судом порушення є підставою для скасування оскарженого судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, належним чином перевірити доводи апеляційної скарги прокурора та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Сумського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
С у д д і:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                      ОСОБА_3