ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2024 року
м. Київ
справа № 752/18566/19
провадження № 51-624км24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,                          
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
захисника                                                                ОСОБА_6 ,
засудженої                                                             ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні щодо 
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки смт  Диканька Полтавської обл., жительки АДРЕСА_1 ), раніше не судимої, 
засудженої за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. ОСОБА_7 звільнено від покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_7 винуватою у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, не доведеному до кінця, з причин, які не залежали від її волі. 
Як установив суд, ОСОБА_7 26 серпня 2019 року приблизно о 15 годині, перебуваючи у приміщенні ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» на вул. Антоновича, 176 у м. Києві, намагалась таємно викрасти: дві упаковки лохини-голубики вартістю 58 грн 91 коп., пакет паперовий для подарунків вартістю 14 грн. 18 коп., ватні палички «Ніжність» вартістю 05 грн 77 коп., гель-крем для душа «Palmolive» вартістю 24 грн 64 коп., рідину для миття посуду «Assens eco» вартістю 14 грн, олію оливкову вартістю 81 грн 67 коп., шампунь вартістю 49 грн 98 коп., засіб від комах «Лаванда Raid» вартістю 45 грн 85 коп., скрібок нержавіючий вартістю 10  грн 62 коп., дзеркало настільне вартістю 87 грн 20 коп., всього на загальну суму 392  грн  82 коп. Указаний товар ОСОБА_7 поклала до сумки та пройшла через зону кас, не розрахувавшись, проте не довела свій злочинний умисел до кінця, оскільки була зупинена працівниками охорони.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2023  року без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені щодо   ОСОБА_7 судові рішення, а кримінальне провадження закрити на підставі пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 284, ст. 440 КПК України. Зазначає, що апеляційний суд, залишаючи подану ним апеляційну скаргу без задоволення, своїх висновків належним чином не мотивував, не надав оцінки всім доводам поданої ним скарги, формально підійшов до розгляду. Стверджує, що судами нижчих інстанцій проігноровані доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_7 товарного чеку на куплені товари після проходження каси, що спростовує можливість обвинувачення її у замаху на крадіжку, а відсутність у матеріалах цього провадження самих об`єктів крадіжки, свідчить про вигаданість існування речових доказів та підтверджує незаконність складання слідчим протоколу огляду місця події. Вважає, що вказані у цьому протоколі речі, які намагалась викрасти ОСОБА_8 , не можуть бути тими речами, спроба викрасти які ставляться у вину ОСОБА_7 . Вирок суду першої інстанції не містить обґрунтування того, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 є однією і тією ж особою. Крім того протокол огляду місця події не містить підпису як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_7 . Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою і доводи сторони захисту щодо порушення вимог ч. 2 ст. 106 КПК України, оскільки вилучені слідчим речі не упаковувались належним чином та не завірялись підписами осіб, які брали участь під час проведення цієї процесуальної дії. Також захисник зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою і його твердження, про те, що згідно показань свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні ним(свідком) було встановлено крадіжку 3-4 позицій товару, яку вчинила ОСОБА_7 влітку 2019  року, втім за вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у замаху на крадіжку 10 (десяти) товарних позицій. Указує, що у матеріалах цього провадження відсутня належна інформація щодо вартості товарів, які інкримінуються його підзахисній, а враховуючи незначну загальну вартість викраденого майна, викликає сумнів наявність у ОСОБА_7 кримінально караного діяння. Крім того сторона захисту зазначає, що суд апеляційної інстанції не навів належного обґрунтування його доводам про те, що ОСОБА_7 було затримано працівниками охорони гіпермаркету 26 серпня 2019 року приблизно о 15 год і до 19 год 15 хв. (початку проведення слідчим огляду місця події) вона трималась у кімнаті для охорони без належного складання відповідних документів на її затримання та роз`яснення її процесуальних прав. Також захисник стверджує, що при відкритті ОСОБА_7 матеріалів досудового розслідування у порядку ст. 290 КПК України, їй не було надано для ознайомлення відеозапис (диск із відеофайлами) до протоколу огляду місця події. Вважає, що вказаний диск із відеофайлами було отримано у поза процесуальний порядок, а тому є недопустимим доказом. На переконання сторони захисту, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду постановлені з порушенням вимог статей 370, 374, 419 КПК України.
Учасникамкримінальногопровадженнябулоналежнимчиномповідомленопродату, частамісцекасаційногорозгляду, клопотаньпройоговідкладеннядосудукасаційноїінстанціїненадходило.
Позиції учасників судового провадження
ОСОБА_7 і її захисник у судовому засіданні висловили доводи на підтримання касаційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, дослідивши матеріали кримінального провадження, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу захисника слід задовольнити частково з огляду на таке.
Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються у порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПКУкраїни.
Таким чином, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі та надати на них мотивовані відповіді. 
Однак, указаних вимог закону суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку суду не дотримався.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що, не погодившись із вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , захисник подав апеляційну скаргу на вказаний вирок, яка за доводами та вимогами аналогічна його касаційній скарзі.
Проте, розглядаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції, не зазначив в ухвалі суть усіх викладених у ній доводів, їх не перевірив, не навів мотивів на їх спростування, не проаналізував та не оцінив доказів, на які посилалася сторона захисту, а на більшу частину доводів не дав відповідей взагалі. При цьому, погоджуючись із висновками, викладеними у вироку суду першої інстанції, належним чином своє рішення не вмотивував та не зазначив в ухвалі обґрунтованих підстав, з яких апеляційну скаргу залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Так, сторона захистустверджувала у скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушення права на захист та зазначала вимогу про скасування вироку і закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні цього проступку. На обґрунтування своїх вимог, захисник указував що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 має відношення до інкримінованого їй діяння. Також зазначав, що суд безпідставно послався у вироку на докази обвинувачення, які є неналежними та недопустимими. Зокрема, місцевий суд не надав оцінки доводам сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом відеозапису (диску Axent DVD+R із відеофайлами), оскільки походження його не відоме та відсутня інформація щодо його отримання у встановленому законом порядку. Крім того, вказував, що затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України не проводилось, протокол її затримання не складався, не роз`яснені їй і процесуальні права. Посилався автор скарги і на те, що при відкритті ОСОБА_7 матеріалів досудового розслідування, у порядку ст.  290 КПК України, їй не було надано для ознайомлення відеозапис (диск із відеофайлами) до протоколу огляду місця події. Крім того, сторона захисту зазначала, що місцевим судом проігноровані її доводи про наявність у ОСОБА_7 товарного чеку на придбані нею товари після проходження каси, що спростовує можливість обвинувачення її у замаху на крадіжку. Також захисник указував на недопустимість, як доказу - протоколу огляду місця події від 26  серпня 2019 року, оскільки не встановлено такої особи як ОСОБА_10 , прізвище якої указано у цьому протоколі, немає її підпису у протоколі, як і підпису ОСОБА_7 . Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою і доводи сторони захисту щодо порушення вимог ч. 2 ст. 106 КПК України, оскільки вилучені слідчим речі не упаковувались належним чином та не завірялись підписами осіб, які брали участь під час проведення цієї процесуальної дії. Також захисник у скарзі зазначав, що апеляційний суд не спростував його твердження про те, що згідно показань свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні ним (свідком) було встановлено крадіжку 3-4 позицій товару, яку вчинила ОСОБА_7 влітку 2019  року, втім за вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у замаху на крадіжку 10 (десяти) товарних позицій. Указує, що у матеріалах цього провадження відсутня належна інформація щодо вартості товарів, які інкримінуються його підзахисній, а враховуючи незначну загальну вартість викраденого майна, викликає сумнів наявність у ОСОБА_7 кримінально караного діяння. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 та її захисник підтримали апеляційну скаргу та заявляли клопотання про повторне дослідження доказів.
Разом з тим, апеляційний суд при перегляді рішення суду першої інстанції, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, не зазначив в ухвалі всіх вагомих і доречних доводів, наведених в апеляційній скарзі, не пересвідчився у їх необґрунтованості і не спростував їх належним чином, попри те, що є судом факту та повинен був перевірити твердження щодо незаконності вироку щодо ОСОБА_7 .
Не зважаючи на те, що апеляційна скарга містила значну кількість мотивованих аргументів про відсутність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нею діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, апеляційний суд, надав відповідь на незначну частину з них, зосередившись при цьому виключно на висновках, викладених у вироку, попри те, що більша частина доводів сторони захисту залишилась неперевіреною і їм належної оцінки не дано.
Одночасно, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд належним чином не вмотивував своїх висновків щодо безпідставності тих доводів сторони захисту, на які він надав відповіді.
Так, апеляційний суд із вказівкою на матеріали провадження не спростував численних доводів захисника про наявність у ОСОБА_7 товарного чеку на придбані нею товари у гіпермаркеті «Ашан» 26 серпня 2019 року після проходження зони кас, що не доводить провини її у замаху на крадіжку. 
Без належної перевірки апеляційного суду залишилось і твердження сторони захисту про те, що згідно показань свідка ОСОБА_9 ним було встановлено крадіжку 3-4 позицій товару, яку вчинила ОСОБА_7 влітку 2019  року, втім за вироком суду її визнано винною у замаху на крадіжку 10  (десяти) товарних позицій.
Також цей суд не спростував у належний спосіб і доводи скарги сторони захисту щодо порушення вимог ч. 2 ст. 106 КПК України, оскільки вилучені слідчим під час проведення огляду місця події речі не упаковувались належним чином та не завірялись підписами осіб, які брали участь під час проведення цієї процесуальної дії, а сам протокол є недопустимим доказом. 
Окрім того, апеляційний суд із вказівкою на матеріали провадження не спростував доводи захисника про те, що при відкритті ОСОБА_7 матеріалів досудового розслідування у порядку ст. 290 КПК України, їй не було надано для ознайомлення відеозапис (диск із відеофайлами) до протоколу огляду місця події, а сам диск із відеофайлами було отримано у поза процесуальний порядок.
Так само не надано оцінки в ухвалі апеляційного суду і доводам сторони захисту про незаконне затримання ОСОБА_7 26 серпня 2019 року та її обшук, під час якогопротокол затримання не складався і їй не було роз`яснено процесуальні права.
Таким чином, не перевіривши належно доводів апеляційної скарги сторони захисту, не давши на них вмотивованих відповідей, апеляційний суд передчасно залишив вирок щодо ОСОБА_7 без змін.
Приписи закону щодо права на справедливий судовий розгляд означають, зокрема, що якщо апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією у реалізації цього права особи, тоді, очевидно, в апеляційній процедурі не допускаються спрощення, а стандарти доказування мають бути найвищими.
Однак згадані аргументи сторони захисту щодо недопустимості певних доказів залишилися без ретельної перевірки та відповідного їх спростування. По суті їх не було розглянуто за правилами апеляційної процедури, на них не було надано конкретних належних відповідей і не наведено детального обґрунтування їх відхилення, що є неприпустимим, суперечить завданням та загальним засадам кримінального провадження.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд скарги захисника у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , за наслідками якого постановлено оспорювану ухвалу, було здійснено формально, з порушенням ст. 2 КПК України. 
Допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції дійти беззаперечного висновку щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй проступку та правильності кваліфікації діяння, ці питання мають бути предметом перевірки за правилами глави 31  КПК України.
Що стосується інших доводів сторони захисту щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 185 КК України, то вони не можуть перевірятися касаційним судом без дотримання судами процесуального закону щодо дослідження та оцінки доказів у кримінальному провадженні. 
Таким чином, оскільки оскаржену ухвалу апеляційного суду було постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, вона підлягає скасуванню на підставі п.  1  ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи апеляційної скарги захисника, за необхідності й наявності відповідних підстав повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та з дотриманням положень глави 31 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
З огляду на наведене, касаційну скаргу захисника слід задовольнити частково. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника, задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року щодо  ОСОБА_7  скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                               ОСОБА_3