ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 липня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/2631/24	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року (суддя Конєва С.О.) у справі №160/2631/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                   в с т а н о в и В :
       
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 11.01.2024р. №047150025053 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії позивачеві з 04.01.2024р.; 
- зобов`язати відповідача-2 зарахувати позивачеві до пільгового стажу роботи по Списку №1 періоди з 29.03.1999 по 01.08.1999, з 20.03.2005 по 17.04.2005, з 11.01.2009 по 11.01.2012 відповідно до довідок ПАТ "АрселорМіталл Кривий Ріг" №1451-1426 від 25.08.2023 та №1455-51/811 від 18.12.2023;
- зобов`язати відповідача-2 призначити позивачеві пільгову пенсію за Списком №1 відповідно до п. а) ст.13 ЗУ "" Про пенсійне забезпечення" з 04.01.2024р. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №1 відповідно до п. а) ст. 13 ЗУ “Про пенсійне забезпечення”. На момент звернення за призначенням пенсії їй виповнилося 45 років, а її  страховий та пільговий стаж роботи за Списком № 1 були достатніми для призначення пенсії. Проте позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, передбаченого ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.  Позивачка посилалась на те, що набуття нею права на призначення згаданої пенсії підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, яким зміни до статті 13 Закону №1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом № 213-VІІІ, були визнані неконституційними. Крім цього, позивачка вказувала на те, що відповідачем безпідставно не було зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 29.03.1999 по 01.08.1999, з 20.03.2005 по 17.04.2005, з 11.01.2009 по 11.01.2012, оскільки пільговий характер цих робіт підтверджено довідкою про підтвердження наявного стажу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року позов задоволено.
За наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов таких висновків.
Суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність позиції пенсійного органу 
щодо недосягнення позивачкою необхідного пенсійного віку. З цього приводу суд зазначив, що на час звернення позивача за призначенням пенсії існували два закони, які одночасно визначали правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: п. “а”   ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"   у редакції до Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, які в свою чергу містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за п. "а"   ст.13 Закону №1788-XII та 50 років за п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. З огляду на висновки   Конституційного Суду України, викладені у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020, практику Європейського суду з прав людини, суд вказав на те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону, у зв`язку з чим дійшов висновку про досягнення позивачкою пенсійного віку.
Суд зазначив, що на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка мала достатній страховий та пільговий стаж роботи для призначення пенсії за Списком № 1.
Крім цього, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність дій пенсійного органу щодо не зарахування періодів роботи позивачки з 29.03.1999 по 01.08.1999, з 20.03.2005 по 17.04.2005, з 11.01.2009 по 11.01.2012 на посаді тунельника ПАТ "АрселорМіталл Кривий Ріг" до пільгового стажу за Списком №1. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду щодо наявності у позивачки права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Позиція відповідача полягає в тому, що оскільки пенсії призначаються на підставі Закону №1058, а положеннями ст.114 вказаного Закону передбачено те, що особа набуває право на призначення пенсії за Списком №1 після досягнення 50-ти річного віку, який на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка не досягла, то відсутні підстави стверджувати про наявність у позивачки права на призначення пільгової пенсії за Списком №1. Крім цього, відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 29.03.1999 по 01.08.1999, з 11.01.2009 по 11.01.2012. З цього приводу зазначає те, що період з 29.03.1999 по 01.08.1999 не зарахований до пільгового стажу у зв`язку з відсутністю дії за цей період наказу про атестацію робочого місця, а період з 11.01.2009 по 11.01.2012 не зарахований у зв`язку з тим, що за цей період роботи відсутня сплата внесів.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що позивачка, після досягнення 45-річного віку, 04.01.2024 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1.
За принципом екстериторіальності зазначена заява розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №047150025053 від 11.01.2024р. позивачці було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.1 п.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з недосягненням встановленого пенсійного віку – 50 років. У рішення зазначено, що станом на 04.01.2024р. (звернення за призначенням пенсії) страховий стаж позивачки складає 30 років 02 місяці 29 днів, в тому числі пільговий стаж роботи за Списком № 1 становить 23 роки 02 місяці 24 дні.
Крім цього, позивачкою було з`ясована, що відповідачем до пільгового стажу роботи по Списку №1 періоди з 29.03.1999 по 01.08.1999, з 20.03.2005 по 17.04.2005, з 11.01.2009 по 11.01.2012 відповідно до довідок ПАТ "АрселорМіталл Кривий Ріг" №1451-1426 від 25.08.2023 та №1455-51/811 від 18.12.2023.
Не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії, діями щодо не зарахування вказаних періодів до пільгового стажу, позивачка звернулася з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Щодо права позивачки на призначення  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1.
Суть спору, в цій частині заявлених вимог, полягає в такому.
Так, позивачка вказує на те, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 вона досягла 45-річного віку, що у відповідності до положень статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, згідно якої однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 визначено досягнення 45 років (для жінок), та з огляду на наявний стаж роботи, в тому числі пільговий, дає право позивачу на призначення спірної пенсії.
За позицією відповідача, у спірному випадку застосуванню підлягають положення п.1 ч.2   ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",  у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно якої пільгова пенсія призначається після досягнення 50 років. Оскільки на час звернення позивачки за призначенням  пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 остання не досягла вказаного віку, то підстави для призначення їй пільгової пенсії відсутні.
З приводу таких позицій сторін суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з пунктом “а” статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін   Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а»   статті 13 Закону № 1788-ХІІ   вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років – з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Вказана норма застосовується з 01.10.2017 року.
Таким чином, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом “а” статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року   та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції   Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття      Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020      у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності   Конституції України      (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III “Прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 року №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), стаття   13, частина друга статті   14, пункти «б» - «г» статті   54 Закону № 1788-XII   зі змінами, внесеними   Законом №213-VIII   (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного   Рішення   застосуванню підлягають стаття   13, частина друга статті   14, пункти «б» - «г» статті   54 Закону № 1788-XII   в редакції до внесення змін   Законом № 213-VIII   для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт “а”      статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом “а” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту “а” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами   Закону №1788-ХІІ   з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та     Законом   № 1058-ІV   - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони вони явно суперечать один одному.     Таке регулювання порушує вимогу “якості     закону”, передбачену     Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод     від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі “Щокін проти України”). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми     Закону № 1788-ХІІ   з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не   Закону № 1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі   №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивачки права на призначення пільгової пенсії за Списком №1 після досягнення віку, який визначено положеннями пункту “а” статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
У спірному випадку судом встановлено та не спростовано відповідачем те, що на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка досягла 46-ти річного віку, мала страховий стаж 30 років 02 місяці 29 днів, в тому числі пільговий стаж роботи за Списком № 1 - 23 роки 02 місяці 24 дні.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, станом на час звернення із заявою позивачка мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1.
Щодо зарахування до пільгового стажу періодів з 29.03.1999 по 01.08.1999, з 20.03.2005 по 17.04.2005, з 11.01.2009 по 11.01.2012.
Встановлені судом першої інстанції свідчать про те, що у періоди з 29.03.1999 по 01.08.1999, з 20.03.2005 по 17.04.2005 позивачка працювала в шкідливих і важких умовах праці по Списку №1 на посаді тунельника ПАТ "АрселорМіталл Кривий Ріг", при цьому, наведена посада була атестована згідно наказів та розпоряджень по підприємству, що підтверджується копіями трудової книжки позивача та довідки ПАТ "АрселорМіталл Кривий Ріг" №1451-1426 від 25.08.2023, наявними у справі (а.с.11-12,14-20,56-71,131-134).
Вказані періоди не було зараховано відповідачем до пільгового стажу позивачки за Списком №1 при вирішенні питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки за період з 29.03.1999 по 01.08.1999 відсутній наказ про атестацію робочого місця, що підтверджується копією розрахунку стажу та відомостями, наведеними у відзивах відповідачів (а.с.22-27,38-44,80-90,120-123, 139 зворот - 143).
Разом з тим, зі змісту копії довідки ПАТ "АрселорМіталл Кривий Ріг" №1451-1426 від 25.08.2023 вбачається, що вона містить всю інформацію необхідну для врахування спірних періодів роботи позивача до її пільгового стажу за Списком №1, в тому числі і зазначення наказів про атестацію робочого місця позивачки у спірний період, та наведена довідка відповідає вимогам п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (а.с.14-20,62-71,132 зворот – 134).
Крім цього, встановлено, що з 11.01.2009 по 11.01.2012 позивачка працювала в шкідливих і важких умовах праці по Списку №1 на посаді тунельника ПАТ "АрселорМіталл Кривий Ріг", при цьому, з 02.03.2009 по 11.01.2012 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, що підтверджується копіями трудової книжки позивача та довідки ПАТ "АрселорМіталл Кривий Ріг" №1455-51/811 від 18.12.2023, наявними у справі (а.с.11-13,56-72,131-132). 
Вказаний період з 02.03.2009 по 11.01.2012 не було зараховано відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №1 при вирішенні питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки за цей період роботи відсутня сплата внесків по підприємству ПАТ“Арселор Міттіл Кривий Ріг”, у якому позивачка працювала згідно із інформацією наданої довідки та зазначений період було враховано до страхового стажу по коду ЄДРПОУ 04052525 “Виконавчий комітет металургійної районної у місті ради”, що підтверджується копією розрахунку стажу та відомостями, наведеними у відзивах відповідачів (а.с.22-27,38-44,80-90,120-123, 139 зворот - 143).
З цього приводу суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що за приписами ст.181 Кодексу законів про працю України визначено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Отже, визначивши обставини, які стали підставою для неврахування вказаних періодів до пільгового стажу та надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для зарахування до пільгового стажу позивачки вказаних періодів роботи на посаді тунельника ПАТ "АрселорМіталл Кривий Ріг".
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -                                         
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі №160/2631/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.

Повний текст постанови складено 04.07.2024
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк