УХВАЛА
 
01 серпня 2024 року
м. Київ
 
справа № 180/1430/23
 
провадження № 61-10158ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, Марганецької міської ради Дніпропетровської області про зобов`язання забезпечити житлом, виплати грошової компенсації для осіб з числа дітей позбавлених батьківського піклування,
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, Марганецької міської ради Дніпропетровської області про зобов`язання забезпечити житлом, виплати грошової компенсації для осіб з числа дітей позбавлених батьківського піклування.
 
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду              від 05 червня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
У липні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга відправлена до Верховного Суду 11 липня 2024 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із частинами першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на  судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
 
В окремо доданому до касаційної скарги клопотанні ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції він отримав                    20 червня 2024 року, що підтверджується наданими доказами.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження ОСОБА_1 пропущено                             з поважних причин, його можливо поновити.
 
Однак, подана касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»                               (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється  у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову                           та у фіксованому розмірі.
Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2 684 грн.
 
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України                     «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за  подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Отже, при поданні позову за вимогу немайнового характеру судовий збір мав бути сплачений у розмірі 1 073,60 грн (2 684 грн х 0,4 = 1 073,60 грн).
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить  200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви,   іншої заяви і  скарги в розмірі оспорюваної суми та становить 2 147,20 грн (1 073,60 грн х 200% = 2 147,20 грн).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р- н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ,             що підтверджує його сплату.
 
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)                                               статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного                              у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції                               в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Як підставу касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 ,                  у тому числі, вказує пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте посилаючись на вказану підставу, заявник не зазначає щодо якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення                    пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
 
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду                                         від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.
 
Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону                               (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення                       у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Також касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки вона не відповідає формі і змісту касаційної скарги, визначених                                           статтею 392 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи                             в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
 
Проте заявником не зазначено відповідних відомостей щодо себе.
 
Отже, ОСОБА_1 необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)                             статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), вказати відомості про наявність або відсутність у нього електронного кабінету та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
ОСОБА_2 про поновлення строку на  касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
 
Поновити   ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження судових рішень.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2024 року залишити без руху та  надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                     Р. А. Лідовець