К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

3 вересня 2024 року                                                                       місто Київ
 
справа № 752/5591/20                                    
апеляційне провадження № 22-ц/824/13382/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Головачова Я.В.,
 
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Соколовським Валерієм Леонідовичем , на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Чередніченко Н.П. від 4 травня 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, 
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2020 року ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу.
 
Позов обґрунтовано тим, що 5 серпня 2017 року між ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та відповідачем був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК7354713, яким було забезпечено автомобіль Ford, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
 
27 жовтня 2017 року в м. Києві по вул. Генерала Матикіна, 1 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Opel, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 та забезпеченого автомобіля Ford, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 
 
За заявою ОСОБА_3 ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 41 650 грн 10 коп. 
 
Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку щодо повідомлення позивача про дорожньо-транспортну пригоду,  позивач просив суд стягнути із відповідача в порядку регресу 41 650 грн 10 коп. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 4 травня 2020 року позов ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на відшкодування шкоди в якості страхового відшкодування в розмірі 41 650 грн. 10 коп. та судові витрати в розмірі 2 102 грн.
 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не повідомив позивача, як страховика, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про дорожньо-транспортну пригоду, чим порушив умови договору страхування, у зв`язку з чим в порядку регресу повинен відшкодувати позивачу виплачену ним потерпілій стороні суму страхового відшкодування. 
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Соколовський В.Л. , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
 
Скаржник зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності як винна особа; позивач узгодив з потерпілою стороною розмір страхового відшкодування та виплатив його, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в порядку регресу.
 
Також додав до апеляційної скарги відповідні докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач має понести у зв`язку з розглядом справи, у зв`язку з чим просить стягнути з позивача 10 000 грн.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзив на апеляційну скаргу від ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до суду не надходив.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що 27 жовтня 2017 року в місті Києві по вул. Генерала Матикіна, 1, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Opel, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля Ford, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
 
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 
 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" згідно полісу № АК7354713 від 5 серпня 2017 року.
 
Про вказану дорожню транспортну пригоди відповідач страховика не повідомив.
 
4 січня 2018 року ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" виплатило потерпілому ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 41 650 грн 10 коп.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").
 
Відповідно до статі 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Відповідно до пункту 22.1 статі 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Стаття 38 Закону передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
 
Так, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожню транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статі 33 цього Закону (підпункт 38.1.1 ("ґ") пункту 38.1 статті 38 Закону)
 
Згідно з підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статі 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
 
Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.
 
Отже сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і обставин останнього за допомогою інших джерел, якими він скористався, не свідчить про недосягнення такої мети у вигляді неможливості перевірки обставин дорожньо-транспортної пригоди власними силами, та про те, що відсутність повідомлення відповідача призвела до необґрунтованих виплат.
 
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року усправі № 752/9895/15-ц, від 17 січня 2020 року у справі № 463/5839/16-ц, від 25 лютого 2020 року № 910/7825/19 та в ряді інших.
 
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15,від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16 .
 
Тобто судова практика у спірних правовідносинах є усталеною.
 
Пред`явивши даний позов до відповідача, ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" обґрунтовувало його лише тією обставиною, що відповідач не повідомив страховика про страховий випадок у строки передбачені Законом № 1961-ІV.
 
Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнута до адміністративної відповідальності; потерпіла особа після дорожньо-
транспортної пригоди повідомив позивача про неї, сама страхова компанія відповідача його визнала, добровільно сплативши страхове відшкодування, унаслідок чого неповідомлення відповідачем страховика у триденний строк з моменту дорожньо-транспортної пригоди не є підставою для пред`явлення регресного позову.
 
Про те, що відсутність відповідного повідомлення призвела до необґрунтованих виплат позивач не вказує.
 
Водночас слід зазначити, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ( стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна".
 
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна".
 
Судові витрати
 
Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
 
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
 
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20).
 
Представником ОСОБА_1 - адвокатом Соколовським В.Д. до відзиву додано договір про надання правничої допомоги від 15 листопада 2023 року № 1117/2023, укладений між ОСОБА_1 та АО "Мксима Кучерука", додатковий договір до нього № 1 від 21 листопада 2023 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія АІ № 1492565, виданий АО "Максима Кучерука" 16 листопада 2023 року, яким адвокату         Соколовському В.Л. надано повноваження на представлення інтересів відповідача. 
 
Відповідно до додаткового договору № 1 від 21 листопада 2023 року вартість послуг наданих виконавцем за договором за домовленістю сторін становить: вивчення матеріалів справи № 752/5581/20 - 2 000 грн; підготовка заяви про перегляд заочного рішення -                3 000 грн; складення апеляційної скарги - 5 000 грн, що разом складає 10 000 грн.
 
            Колегія суддів вважає, що дії адвоката в цій справі були необхідними та обґрунтованими, відповідають умовам договорупро надання правничої (правової) допомоги, обсягу виконаних робіт, розмір гонорару за надані послуги, на переконання суду апеляційної інстанції, є пропорційним та не є надмірним.
 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки відповідач об`єктивно поніс витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, з позивача підлягають стягненню такі витрати в сумі 10 000 грн. 
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Соколовським Валерієм Леонідовичем , задовольнити. 
 
Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 4 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення такого змісту.
 
У задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу відмовити.
 
Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (Код ЄДРПОУ 20782312; місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 40) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 
 
            Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                            

 

Судді: