КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110, тел./факс 0 (44) 284 15 77 
e-mail: inbox@kas.gov.ua, inbox@kia.court.gov.ua, web: kas.gov.ua, код ЄДРПОУ 42258617

Унікальний номер справи № 373/1389/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5416/2024	Головуючий у суді першої інстанції -Опанасюк І.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
            24 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач    Нежура В.А.,
судді                         Невідома Т.О., Соколова В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття (а.с. 1-3).
Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували в шлюбі від якого мають двох дітей, один з яких є неповнолітнім. Сторони та діти проживають разом, в квартирі позивача. ОСОБА_1 перебуває на службі в ЗСУ та утримує дітей. Вказує, що відповідач свої батьківські обов`язку щодо утримання дітей не виконує, матеріальної допомоги не надає.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.10.2023 у задоволені позову відмовлено (а.с.45-46).
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.10.2023 та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі (а.с. 50-52).
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що сторони не мають сімейних стосунків, спільного бюджету, розлучені та не ведуть спільне господарство. Вказано, що норми матеріального права не виключають стягнення аліментів за тих обставин, що сторони проживають за однією адресою. Зазначено, що дитина повністю перебуває на утриманні позивача, що відповідачка жодним чином не заперечила.
Відзиву від учасників справи не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи,суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.10.2023 у задоволені позову відмовив, обґрунтовуючи своє рішення, тим що аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини, а в даному випадку дитина проживає разом із батьком та матір`ю (сторонами в справі). Зазначає, що доказів невиконання відповідачем батьківських обов`язків, суду також не надано.
Встановлено, що 01.03.2003 між сторонами було зареєстровано шлюб.
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6).
06.04.2021 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області по справі № 373/327/21 було ухвалене рішення про розірвання шлюбу між сторонами.
З акту № 715 від 12.07.2023 складеного депутатом Переяславської міської ради ОСОБА_4 убачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_1 , його колишня дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_5 . Зі слів ОСОБА_1 , діти знаходяться на повному його утриманні. ОСОБА_1 - ФОП, в даний час перебуває на службі в ЗСУ. ОСОБА_2 - домогосподарка. Донька студентка, а син - школяр (а.с.7).
Зазначена вище інформація в контексті складу осіб, які поживають за адресою: АДРЕСА_1 підтверджена також, витягом №1133 від 12.07.2023, виданому ЦНАП виконавчого комітету Переяславської міської ради (а.с.8).
Те, що позивач в даний час є військовослужбовцем, підтверджена фотокопією військового квитка № НОМЕР_2 , довідкою про перебування на військовій службі № НОМЕР_3 від 13.06.2022 та витягом із наказу №43 від 26.02.2022, які додані до позовної заяви (а.с.9-13).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини другої статті 141 Сімейного кодексуУкраїни розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).
За змістом статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язаніпіклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У справі № 520/21069/18 Верховний Суд зазначив, що за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Таким чином, з огляду на зазначені норми, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що доказів невиконання відповідачем батьківських обов`язків, суду не надано.
Наданий акт депутата в якому зі слів позивача зазначено, що відповідачка безробітна не може бути достовірним доказом, що остання відмовляється піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. 
Крім того, той факт, що дитина перебуває повністю на утриманні ОСОБА_1 є також недоведеним, оскільки довідка про перебування на військовій службі позивача та акт депутата в якому (зі слів позивача) зазначено, що останній перебуває на військовій службіне підтверджує того, що він повністю утримує дитину та бере більш активну участь у її вихованні.
До того ж, апеляційний суд звертає увагу, що Верховний суд у постанові від 02.01.2019 у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив висновок, щообґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належним чином підстави позову, а саме, наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання дитини.
Враховуючи зазначене, та з огляду на відсутність доказів на підтвердження того, що мати не приймає участі у належному розвитку дитини, а батько повністю утримує дитину, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Посилання скаржника на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду № 203/5840/16 від 24.06.2019 та №203/5840/16 не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки обставини у зазначених справах не є релевантними.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам, а висновки суду відповідають вимогам закону та підтверджуються матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Суддя-доповідач                                                                         
Судді