ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 671/1863/23
Провадження № 22-ц/4820/1309/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Шевчук Ю.Г.,
       з участю        представниці позивача         ОСОБА_1 ,
               відповідачки         ОСОБА_2 ,
               представниці відповідачки         ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Органу опіки та піклування Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області до ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 2 листопада 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року Орган опіки та піклування Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області (далі – Орган опіки та піклування) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.
Орган опіки та піклування зазначив, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачка безвідповідально ставиться до своїх дітей, не цікавиться їх життям, розвитком і станом здоров`я, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, своєю поведінкою створила небезпечну обстановку для життя та здоров`я дітей. У зв`язку з цим неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відібрано від матері та поміщено до Комунального некомерційного підприємства «Волочиська багатопрофільна лікарня». Оскільки ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а залишення у неї дітей є небезпечним для їх життя та здоров`я, то дітей слід відібрати у відповідачки.
За таких обставин Орган опіки та піклування просив суд відібрати неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 2 листопада 2023 року позов задоволено.
Відібрано неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення її батьківських прав.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073 грн 60 коп.
Суд керувався тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, поводиться агресивно по відношенню до них, а залишення неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з матір`ю може бути небезпечним для їх життя та здоров`я.
Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 2 травня 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 2 листопада 2023 року залишено без задоволення.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 виконувала свої обов`язки по вихованню неповнолітніх дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не проявляла агресивну поведінку щодо них, створювала належні умови для проживання та навчання дітей, виявляла турботу про їх стан здоров`я. Наразі діти бажають повернутися до неї, а підстави для їх відібрання від матері відсутні. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Орган опіки та піклування не подав відзив на апеляційну скаргу.

2        Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити.
Суд першої інстанції не з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, неправильно витлумачив норми статей 164, 170, 171 Сімейного кодексу України (далі – СК України) та застосував приписи статей 81, 89 ЦПК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_2 разом із дітьми проживала в житловому будинку по АДРЕСА_1 .
На підставі рішення виконавчого комітету Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 14 липня 2023 року №88 неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відібрано від матері ОСОБА_2 і влаштовано до Комунального некомерційного підприємства «Волочиська багатопрофільна лікарня» у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дітей.
Наразі діти проживають у Республіці Польща разом із батьком ОСОБА_4 
10 серпня 2023 року виконавчий комітет Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області рішенням №107 затвердив висновок про доцільність відібрання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від матері ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В силу пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Як передбачено статтею 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам – за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі – Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (пункт 1 статті 9 Конвенції про права дитини).
Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частини четвертої статті 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, пункти 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає найкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини.
Відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права на виховання дитини.
Одними з підстав відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а також існування небезпеки для життя та здоров`я дитини на час перебування дитини у батьків або одного з них.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер.
Водночас небезпека для життя дитини (створення реальної можливості загибелі) та небезпека для здоров`я (вплив чинників середовища життєдіяльності, що створює загрозу здоров`ю) мають існувати внаслідок умисного невиконання батьком та/або матір`ю дитини своїх батьківських обов`язків.
Відібрання дитини провадиться в судовому порядку.
Якщо дитина (з урахуванням віку та зрілості) здатна сформулювати власні погляди, то вона повинна бути заслуханою в ході судового розгляду з усіх питань, що стосуються її особисто, у тому числі щодо вирішення між батьками, іншими особами спору про позбавлення батьківських прав (див. статтю 12 Конвенції про права дитини).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Обґрунтовуючи позов, Орган опіки та піклування послався на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а залишення у неї дітей є небезпечним для їх життя та здоров`я.
Свідок ОСОБА_7 в суді підтвердив, що ОСОБА_2 проявляла до дітей агресивну поведінку, не здійснювала належний догляд за ними, не приділяла уваги їх стану здоров`я.
Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2023 року на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення за частиною першою статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн. ОСОБА_2 визнано винною в тому, що 3 липня 2023 року близько 21 години 30 хвилин вона, перебуваючи за місцем проживання, вчинила домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , що виражалось у висловлюванні нецензурною лексикою в її адресу, прогнала дочку з дому, закрила двері на замок та не впускала її до будинку, що завдало шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.
Із довідки лікаря ОСОБА_8 від 6 липня 2023 року слідує, що у неповнолітньої ОСОБА_6 був виявлений психічний розлад, матір ОСОБА_2 від госпіталізації дитини відмовилася.
Згідно акту обстеження умов проживання від 5 липня 2023 року умови проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є задовільними, діти забезпечені одягом і продуктами харчування, для їх виховання та розвитку створені умови, діти не знаходять спільної мови з матір`ю, в сім`ї виникають сварки та конфлікти.
За змістом довідок Війтовецького ліцею від 10 квітня 2024 року за період навчання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в ліцеї ОСОБА_2 відвідувала батьківські збори, в телефонному режимі спілкувалася з класним керівником, брала участь у ремонті класу.
Зазначені докази вказують на те, що протягом червня-липня 2023 року між відповідачкою та дітьми виникла напруженість у відносинах, ОСОБА_2 проявляла агресивну поведінку до дітей і вчинила насильство у сім`ї відносно дочки ОСОБА_5 . Після того, як у дочки ОСОБА_6 було виявлено захворювання, відповідачка знехтувала рекомендаціями лікарів і відмовила у згоді помістити її на стаціонарне лікування.
Водночас у справі відсутні належні та допустимі докази про те, що ОСОБА_2 умисно не виконувала свої обов`язки по вихованню дітей, систематично та постійно вчиняла відносно дітей неправомірні дії, свідомо нехтувала життям і здоров`ям дітей.
Відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави для відібрання дітей у ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.
Посилання Органу опіки та піклування на наявність таких підстав суперечать фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.
При цьому, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком Органу опіки та піклування від 10 серпня 2023 року про доцільність відібрання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від матері ОСОБА_2 , оскільки цей висновок не відповідає найкращим інтересам дітей.
Ні Орган опіки та піклування при складанні письмового висновку щодо розв`язання спору, ні суд першої інстанції при вирішенні цього спору, не з`ясували думку неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо відібрання їх від матері ОСОБА_2 . Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути цю неповноту, оскільки наразі місце перебування дітей не відоме.
Вказані обставини виключають можливість задоволення позову Органу опіки та піклування про відібрання дітей у ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

3.        Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні позову суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.
В позові Органу опіки та піклування слід відмовити.

Щодо судового збору

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шості статті 141 ЦПК України).
Відповідно до пункту 14 частини другої статті 3 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви та апеляційної скарги про захист прав неповнолітніх осіб.
Оскільки в позові органу опіки та піклування відмовлено, то судові витрати не можуть бути покладені на ОСОБА_2 та мають бути віднесені на рахунок держави.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 2 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В позові Органу опіки та піклування Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області до ОСОБА_2 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 червня 2024 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       О.І. Талалай

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Никифоров Є.О.        
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 48