УХВАЛА

29 липня 2024 року 
м. Київ
справа №560/18818/23
адміністративне провадження №К/990/24301/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Шарапи В.М., суддів: Берназюка Я.О.,  Чиркіна С.М., перевіривши заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про продовження процесуального строку у справі №560/18818/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 під час проведення перерахунку пенсії на виконання рішення суду з 01.07.2021 із урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 01.07.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених коштів. 
Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.
Хмельницький окружний адміністративний суд своїм рішенням від 09.12.2023 (залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2024) позов задовольнив.
На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний Суд» 24.06.2024 надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Верховний Суд своєю ухвалою від 02.07.2024 касаційну скаргу залишив без руху та встановив скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом: зазначення вимог до суду касаційної інстанції; зазначення посилання на конкретний пункт (пункти) частини 4 статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування; надання документу про сплату судового збору на суму 1 717,76 грн; надання доказів надсилання іншим учасникам справи листа з описом вкладення копій поданих до суду документів або докази надсилання таких документів до Електронного кабінету учасників справи.
На адресу Верховного Суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний Суд» від скаржника 12.07.2024 надійшла заява, в якій він просить продовжити йому строк для усунення недоліків касаційної скарги для надання можливості виконати вимоги ухвали суду від 02.07.2024.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на факт запровадження воєнного стану в Україні. Стверджує, що бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджений. Тимчасовим кошторисом та планом асигнувань на ІІІ квартал 2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області коштів на відшкодування судового збору не передбачено, а тому, станом на 12.07.2024 залишок асигнувань на фінансування КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» не дозволяє скаржнику провести оплату судового збору.
Дослідивши подану скаржником заяву про продовження процесуального строку, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні. При цьому, Суд виходив із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
Верховний Суд зазначає, що питання продовження процесуального строку з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у клопотанні про поновлення такого строку. 
Саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до Верховного Суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу цього державного органу, що в свою чергу обумовило пропуск строку на подання апеляційної скарги.
Щодо посилання відповідача на відсутність передбачених кошторисом коштів для сплати судового збору, слід зауважити про таке.
За практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя. У справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia", заява № 26746/05, п.108-112) ЄСПЛ наголошує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб ("Ashingdane v. the United Kingdom", Заява № 8225/78, п. 57).
Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за КЕК 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.
Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).
У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.
Таким чином, особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.
Тому обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень, не є об`єктивними та непереборними підставами, які перешкоджають оскаржити судові рішення в межах встановленого законодавством строку касаційного оскарження, та не є обмеженнями у доступі до правосуддя у розумінні статті 55 Конституції України.
В контексті наведеного варто також звернути увагу на позицію Європейського суду з прав людини у своєму рішенні від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», де останній вказав наступне: «Суд ще раз нагадує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Таким чином, вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції».
Враховуючи наведені вище обставини, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 02.07.2024.
Керуючись статтями 121, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про продовження процесуального строку у справі №560/18818/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа
Я.О. Берназюк 
 С.М. Чиркін ,
Судді Верховного Суду