ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6357/23          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ

ПОСТАНОВА
Іменем України

05 серпня 2024 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Костюк Л.О.,
          Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області  про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу розміру додаткової пенсії у відповідності до вимог ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» в сумі 227,76 грн;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 01.03.2020 щомісячну додаткову пенсію у сумі 227,76 грн у відповідності до вимог ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не виплачує позивачу з 01.03.2020 обов`язкову доплату до пенсії в розмірі 227,56 грн, як особі з інвалідністю другої групи, щодо якого встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою. При цьому, здійснює доплату до пенсії в розмірі 56,94 грн, як особі яка належить до 4 категорії потерпілих в наслідок аварії на ЧАЄС. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт звертає увагу, що відповідач протиправно не виплачує позивачу з 01.03.2020 обов`язкову доплату до пенсії в розмірі 227,56 грн, як особі з інвалідністю другої групи, щодо якого встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою. При цьому, здійснює доплату до пенсії в розмірі 56,94 грн, як особі яка належить до 4 категорії потерпілих в наслідок аварії на ЧАЄС.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 (категорія 1), виданого 10.02.2020, позивач є особою з інвалідністю 2 групи, строк дії безстроково.
Згідно із розрахунком пенсії за вислугу років по пенсійній справі N/A8658 для ОСОБА_1 , який міститься в матеріалах справи, позивачу встановлено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 227,76 грн.
Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідач листом від 18.05.2023 № 5726-6253/С-03/8-2300/23 щодо такої виплати повідомив позивача, що останнього з 18.07.2019 визнано особою з інвалідністю 2 групи від загального захворювання та із 17.12.2019 - особою з інвалідністю 2 групи від захворювання, пов`язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС. Посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 (категорія 1) видане 10.02.2020. Тому, до 29.02.2020 додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС виплачувалася в розмірі 56,94 грн, із 01.03.2020 виплачується в розмірі 227,76 грн.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу розміру додаткової пенсії у відповідності до вимог ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» в сумі 227,76 грн протиправною, позивач звернулася до суду із даним адміністративним позовом
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що відповідач правомірно здійснює нарахування і виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 Закону №796 у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796).
Статтею 49 зазначеного Закону передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно із статтею 50 Закону №796-XII (в редакції до прийняття Закону України №76-VIІІ від 28.12.2014) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах:
- інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;
- інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;
- інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до статті 51 Закону №796-XII (в редакції до прийняття Закону України №76-VIІІ від 28.12.2014) особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.
Особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.
Згідно із статтями 50, 51 Закону № 796-XII (в редакції Закону України № 76-VIІІ від 28.12.2014) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, оскільки позивач має статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 від 10.02.2020, тому має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 Закону № 796-XII.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 1210).
Згідно з пунктом 13 Порядку № 1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах:
1) особам, що належать до категорії 1:
з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:
особам з інвалідністю I групи - 474,5 гривні;
особам з інвалідністю II групи - 379,6 гривні;
особам з інвалідністю III групи - 284,7 гривні;
для інших осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою:
особам з інвалідністю I групи - 341,64 гривні;
особам з інвалідністю II групи - 227,76 гривні;
особам з інвалідністю III групи - 170,82 гривні;
2) особам, що належать до категорій 2-4:
особам, що належать до категорії 2, - 170,82 гривні;
особам, що належать до категорії 3, - 113,88 гривні;
особам, що належать до категорії 4, - 56,94 гривні;
Враховуючи наведене, питання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, врегульоване чинним законодавством, виплата проводиться згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210.
З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є особою з інвалідністю ІІ групи та йому встановлена та виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 Закону №796 у розмірі 227,76 грн, який відповідає пункту 13 Порядку № 1210 (особа, що належать до категорії 1, особа з інвалідністю II групи, щодо якої встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою).
Таким чином, Головне управління правомірно здійснює виплати позивачу додаткової пенсії у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011, яким було визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VІІ Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 з наступними змінами, вказано, що Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Крім того, у даному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.
У рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційним Судом України визначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2,3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.
При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 № 20-рп/2011).
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач правомірно здійснює нарахування і виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 Закону №796 у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, що, у свою чергу, вказує на відсутність підстав для задоволення позову.
Твердження позивача про те, що відповідач встановив позивачу таку додаткову пенсію у розмірі 56,94 грн, є безпідставним з огляду на те, що із наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії вбачається, що позивачу нараховано основний розмір пенсії у сумі 28 499,53 грн (23683,80+3315,73+1500), а саме: 90 % грошового забезпечення (вислуга 33 роки) у розмірі: 23 683,80 грн. З урахуванням індексації: індексація базового ОСНП 2022 (23 683,8*0,140) - 3 315,73 грн; індексація базового ОСНП 2023 (26 999,53*0,197)) - 1 500,00 грн.
Також позивачу встановлено такий вид підвищення або надбавки до пенсії як 1 категорія ЧАЕС потерпілий інвалід 2 групи в сумі 227,76 грн.
Таким чином, підсумок пенсії позивача склав 28 727,29 (28499,53+227,76).
Однак, відповідач обмежив пенсію позивача максимальний розміром відповідно до Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, тому пенсія позивача склала 23 740,74 грн. Суд звертає увагу на те, що правомірність обмеження пенсії максимальним розміром не є предметом даного спору.
Таким чином, здійснюючи нарахування та виплату позивачу додаткової пенсії, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
При цьому, апеляційна скарга не містить жодного доказу на підтвердження того, що відповідач нараховує та виплачує позивачу щомісячну додаткову пенсію у розміні меншому ніж 227,76 грн, що передбачено ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи».
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          Л.О. Костюк

Суддя          Є.В. Чаку