П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/6977/23-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Лелюк О.П. 
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
03 липня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділення поліції №1 Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2023 року позивач, - ОСОБА_1 , звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділення поліції №1 Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними дії відділення поліції № 1 (м. Сторожинець) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області щодо ненадання відповіді на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 від 04.10.2023.
Також, позивач просила зобов`язати відділення поліції № 1 (м. Сторожинець) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області надати адвокату ОСОБА_1 інформацію, запитувану нею в адвокатському запиті від 04.10.2023.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.02.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 19.02.2024, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є адвокатом та здійснює незалежну професійну діяльність на підставі свідоцтва про право на зайнята адвокатською діяльністю серія ТР №00004, що видане 26.08.2016 на підставі рішення Ради адвокатів Тернопільської області від 02.08.2013 №7.
Адвокатом ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 21.12.2020 здійснюється представництво та захист інтересів ОСОБА_2 
04.10.2023 адвокатом ОСОБА_1 надіслано адвокатський запит начальнику відділення поліції №1 (м. Сторожинець) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області.
Із змісту вказаного запиту вбачається, що позивач просив повідомити:
- про вчиненні заходи досудового розслідування в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 (ч.2 ст. 382 КК України), а також проведені слідчі (розшукові) чи інші процесуальні дії;
- чи проводився допит ОСОБА_3 , надавши копію протоколу його допиту;
- про дотримання строків досудового розслідування;
- про можливість ознайомлення з матеріалами досудового розслідування;
- а також надати витяг з ЄРДР.
Вказаний запит вручено адресату 09.10.2023.
Вважаючи протиправними дії органу поліції щодо не надання відповіді на адвокатський запит, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що адвокатський запит відповідав вимогам ст. 24 Закону №5076-VI та мав бути розглянутий у встановленому законом порядку, чого, на думку позивача, не зроблено.
Водночас у ході судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2023 ГУНП в Чернівецькій області було направлено відповідь №9595-123/02/50/-2023 на адвокатський запит позивача від 04.10.2023 з відповідними роз`ясненнями щодо способу ознайомлення з запитуваною інформацією у відповідності до вимог КПК України та додано з витяг з ЄРДР.
Указане підтверджується листом від 09.10.2023 №9595-123/02/50/-2023, копією поштового конверту із зазначенням адреси позивача, копією витягу з журналу реєстрації вихідної кореспонденції, доданими відповідачем до відзиву.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач надав відповідь на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 від 04.10.2023 в межах строків та в порядку, визначеному ст.24 Закону №5076-VI.
Отже, твердження позивача про ненадання відповіді на його адвокатський запит є помилковими та спростовуються матеріалами справи.
Відтак, суд першої інстанції не вбачає в діях відповідача протиправної бездіяльності.
Також, суд першої інстанції зазначив, що з відзиву на позов та доданих до нього документів встановлено, що позивач повторно звертався до відповідача з адвокатським запитом від 26.10.2023, аналогічним запиту від 04.10.2023, на який 06.11.2023 позивачу була надіслана відповідь листом №10618-123/60/39/-2023 в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 24 Закону №5076-VI. Указаний лист було отримано позивачем 14.11.2023.
Наведене у сукупності свідчить про відсутність оскаржуваних протиправних дій відповідача щодо не надання відповіді, як указано позивачем у позові, на адвокатський запит.
Водночас суд першої інстанції зауважує, що зміст відповіді на адвокатський запит від 04.10.2023 (запит від 26.10.2023) позивача не є предметом дослідження в рамках даної справи. Позов не містить доводів щодо неповноти чи недостовірності інформації, наданої відповідачем на адвокатський запит від 04.10.2023 (запит від 26.10.2023).
Також, суд першої інстанції зазначив, що запитувана інформація, яку просив надати позивач, є наслідком проведення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні та містить таємницю досудового розслідування, отримати яку позивач як адвокат може виключно в порядку, визначеному КПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Правові засади здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовано Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI.
Пунктами 1, 2 ч.1 ст.1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно з ст.2 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначені професійні права адвоката, згідно з якими під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Згідно з ч.1 ст.24 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємству установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.
До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.
Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.
Як передбачено ч.2,3 ст.24 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.
У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
Як передбачено ст.1 ЗУ "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1,3,4 ст.9 ЗУ "Про Національну поліцію" поліція здійснює свою діяльність на засадах відкритості та прозорості в межах, визначених Конституцією та законами України.
Поліція забезпечує доступ до публічної інформації, володільцем якої вона є, у порядку та відповідно до вимог, визначених законом.
Поліція може оприлюднювати (поширювати) інформацію з обмеженим доступом лише у випадках та в порядку, визначених законом.
Відповідно до ст.1 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з п.1 ч.1 ст.13  ЗУ "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
З урахуванням зазначеного, Головне управління Національної поліції у Чернівецькій області є розпорядником публічної інформації. При цьому, розглядаючи запит адвоката про надання інформації, Головне управління Національної поліції у Чернівецькій області виступає представником влади, здійснює свої визначені законом повноваження і в порядку їх реалізації вирішує питання, що впливають на права та обов`язки суб`єкта звернення.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.10.2023 адвокатом ОСОБА_1 надіслано адвокатський запит начальнику відділення поліції №1 (м. Сторожинець) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області.
Із змісту вказаного запиту вбачається, що позивач просив повідомити:
- про вчиненні заходи досудового розслідування в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 (ч.2 ст. 382 КК України), а також проведені слідчі (розшукові) чи інші процесуальні дії;
- чи проводився допит ОСОБА_3 , надавши копію протоколу його допиту;
- про дотримання строків досудового розслідування;
- про можливість ознайомлення з матеріалами досудового розслідування;
- а також надати витяг з ЄРДР.
Вказаний запит передано до  ГУНП в Чернівецькій області 09.10.2023.
Згідно з матеріалами справи відповідь на запит сформовано 09.10.2023 листом №9595-123/02/50/-2023 та надіслано ОСОБА_1 (неможливо встановити з матеріалів справи дату надсилання листа).
В подальшому, 26.10.2023 позивач повторно звернулась до відповідача з аналогічним запитом (вказаний запит отримано 01.11.2023). 06.11.2023 відповідачем надано відповідь листом від 06.11.2023 №10618-123/60/39/-2023, яка отримана ОСОБА_1 14.11.2023 (а.с.55).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що лист від 06.11.2023 №10618-123/60/39/-2023 є саме відповіддю на адвокатський запит від 04.10.2023, що вбачається з самого листа.
Згідно з п.6 ч.1 ст.24 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень - несвоєчасне надання інформації.
Разом з цим, апеляційним судом витребувано у відділення поліції №1 Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області наступні документи:
- реєстр (список) поштових відправлень або реєстр згрупованих поштових відправлень або інший документ, який підтверджує, що відповідачем дійсно 09.10.2023 засобами поштового зв`язку направлялось поштове відправлення ОСОБА_1 від відділення поліції №1 Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, завірений належним чином.
- оригінал журналу реєстрації вихідної кореспонденції відділення поліції №1 Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, який передбачає направлення 09.10.2023 відповіді ОСОБА_1 на її адвокатський запит від 04.10.2023 або належним чином засвідчену копію журналу вихідної кореспонденції з можливістю ідентифікувати даний документ.
11.06.2024 на адресу суду надійшли витребуванні докази, а саме оригінал реєстру поштових відправлень на 2 аркушах, згідно з яким 10.10.2023 ОСОБА_1 надіслано лист за адресою АДРЕСА_1 , примітка 9595. Також, до суду надійшов оригінал Журналу №696 реєстрації вихідних документів та документів, створюваних установою ВП №1 (м.Сторожинець) (розпочато 11.09.2023, закінчено 24.11.2023), з якого колегія суддів вбачає, що документ порядкового номеру 9595 запис від 09.10.2023, адресований ОСОБА_1 , повідомлення КП-220, виконавець Катеринюк, був внесений до вище наведеного журналу (аналогічно внесені відомості щодо документу №10618 запис від 06.11.2023).
Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем направлялась відповідь 10.10.2023 (листом №9595-123/02/50/-2023) щодо адвокатського запиту ОСОБА_1 від 04.10.2023.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем направлялась відповідь 10.10.2023 (листом №9595-123/02/50/-2023) щодо адвокатського запиту ОСОБА_1 від 04.10.2023. Також, 06.11.2023 надіслано повторно відповідь на адвокатський запит (що підтверджують матеріали справи). Тобто, у суду відсутні підстави вважати, що  Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області вчинило протиправні дії щодо несвоєчасне надання інформації на адвокатський запит ОСОБА_1 від 04.10.2023.
Щодо вимоги адміністративного позову в частині зобов`язання надати відповідь на адвокатський запит від 04.10.2023, колегія суддів зазначає, що в межах встановлених обставин справи дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки така відповідь позивачем отримана.
Також, колегія суддів зауважує, що питання повноти відповіді не є предметом розгляду даної справи, а тому доводи апелянта в цій частині до уваги судом не беруться. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач посилається на норми КПК України в частині представництва інтересів обвинувачуваного, однак згідно з матеріалами справи не представляє його інтереси, а зверталась з адвокатським запитом до відповідача в інтересах іншої особи, а саме ОСОБА_2 .
З урахуванням вказаного, доводи позивача не знаходять свого підтвердження.
Разом з тим, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суду з прав людини у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.