Справа № 305/1158/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        09 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В., 
за участі секретаря – Гусонька З.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лукачко Іван Йосипович, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2023 року (головуючий суддя Ємчук В.Е.) у справі № 305/1158/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Рахівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора, відділ у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору про припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку та настання спільної часткової власності,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору Рахівська державна нотаріальна контора, відділ у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку. 
Надалі до участі у справі залучено співвідповідачів ОСОБА_4 та Рахівську міську раду, на підставі ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.04.2022.
Позовні вимоги, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, мотивовано тим, що ОСОБА_2 є власником мансардного поверху житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , згідно з договором дарування від 17.12.2008 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.02.2009 № 21800664. Вказувала, що цей мансардний поверх житлового будинку має площу 45.48 кв.м., житлову площу 32,1 кв.м, з прилеглими надвірними спорудами: під літерою Б - сарай, В - вбиральня.
Вказувала, що набувши право власності на таке нерухоме майно, до позивачки перейшло право власності (користування) на частину земельної ділянки, на якій воно розміщена, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача). 
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були колишніми співвласниками першого поверху вказаного житлового будинку у АДРЕСА_1 , при цьому належному відповідачам об`єкту нерухомого майна присвоєно № 2.
Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0655 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
У червні 2020 року з метою оформлення права власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1 , позивачка звернулася до Рахівської міської ради із заявою про виділення земельної ділянки. 
У процесі виготовлення технічної документації на земельну ділянку позивачка довідалася, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без згоди позивачки приватизували всю присадибну земельну ділянку, площею 0,0655 га, на якій розташований житловий будинок. 
Надалі, шляхом поділу земельної ділянки, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,038 га, кадастровий номер 2123610100:45:001:0044. 
Такими діями порушено право позивачки вільно та безперешкодно володіти земельною ділянкою, на якій знаходиться належне їй нерухоме майно відповідачі обмежили право позивачки на вільний доступ до свого помешкання, влаштувати двір, прокладати комунікації до своєї частини будинку без дозволу сусідів, використовувати належні їй господарські споруди. Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру прав №218189595 від 29.07.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 набули у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 2123610100:45:001:0044, загальною площею 0,0655 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 . Право власності ними набуто незаконно на підставі рішення Рахівської міської ради Закарпатської області № 287 від 17.02.2017. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав №218906609 від 04.08.2020 надалі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 26.02.2020 уклали письмову згоду про поділ відповідної земельної ділянки між собою, 27.03.2020 уклали договір про припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку та настання спільної часткової власності. У зв`язку з цим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали у часткову власність по 1/2 частині поділеної земельної ділянки. Внаслідок відповідного розподілу ОСОБА_3 отримала у власність та зареєструвала це право на земельну ділянку з кадастровим номером 2123610100:45:001:0044, загальною площею 0,0338 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку з наведеним, слід визнати недійсним договір дарування від 22.04.2020 №2-374, згідно умов якого ОСОБА_3 подарувала таку земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі. 
Посилаючись на дані обставини, збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_2 остаточно просила:
1) визнати недійсним рішення Рахівської міської ради Закарпатської області №287 від 17.02.2017 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі) на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішення Рахівської міської ради від 19.10.2016 №186» в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у спільну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,0655 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0028; 
2) визнати недійсним договір про припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку та настання спільної часткової власності від 27.03.2020 №1-513, посвідчений та зареєстрований Рахівською державною нотаріальною конторою;
3) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2123610100:45:001:0044 загальною площею 0,0338 га;
4) скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в державному земельному кадастрі за кадастровим номером 2123610100:45:001:0044 загальною площею 0,0338 га, шляхом перенесення відомостей до архівного шару Національної кадастрової системи України;
5) визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 2123610100:45:001:0044 загальною площею 0,0338 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою : АДРЕСА_2 , який укладений 22.04.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Кицка М.М. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсним рішення Рахівської міської ради Закарпатської області №287 від 17.02.2017 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі) на місцевості) та передачу у власність земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішення Рахівської міської ради від 19.10. 2016 №186» в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спільну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , площею 0,0655 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0028.
Визнано недійсним договір про припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку та настання спільної часткової власності №1-513 від 27.03.2020, посвідчений та зареєстрований Рахівською державною нотаріальною конторою.
Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2123610100:45:001:0044 загальною площею 0,0338 га. 
Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки в державному земельному кадастрі за кадастровим номером 2123610100:45:001:0044 загальною площею 0,0338 га, шляхом перенесення відомостей до архівного шару Національної кадастрової системи України.
Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 2123610100:45:001:0044 загальною площею 0,0338 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою : АДРЕСА_2 , який укладений 22.04.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Кицка М.М.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Рахівської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати по 916,20 грн з кожного.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лукачко І.Й. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що власником земельної ділянки загальною площею 0,0338 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд була ОСОБА_3 , якій належали права володіння користування та розпорядження своїм майном. Реалізуючи такі права, ОСОБА_3 подарувала земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 22.04.2020. Твердження позивачки про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , приватизувавши всю земельну ділянку, обмежили право позивачки на доступ до свого помешкання, перешкоджає користуватися господарськими спорудами, влаштувати двір – не підтверджені належними та допустимими доказами. Натомість зазначає, що ОСОБА_2 фактично використовує всю земельну ділянку, яка є власністю ОСОБА_1 , встановила паркан, через який ОСОБА_1 може зайти до свого будинку тільки з дозволу ОСОБА_2 , а також позивачка самовільно зайняла перший поверх спірного будинку. У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 зверталася із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком (цивільна справа № 305/1270/20), але оскільки остання виселилася в добровільному порядку, тому позов було залишено без розгляду. Скаржник вказує, що у даному випадку на підставі договору дарування від 17.12.2008, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , остання набула право власності саме на мансардний поверх житлового будинку у АДРЕСА_1 , при укладенні такого договору земельна ділянка позивачці не відчужувалася, оскільки у попереднього власника не було права власності на землю. Позивачем не надано до справи доказів того, що у червні 2020 року ОСОБА_2 зверталася до Рахівської міської ради із заявою щодо виділення земельної ділянки. Висновки місцевого суду про те, що ОСОБА_4 в засіданні пояснив, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 при оформленні права власності на земельну ділянку пропонували ОСОБА_2 оформити свої права, але остання відмовилася через відсутність коштів – не відповідають обставинам справи, оскільки ОСОБА_4 не був у жодному судовому засіданні та жодних заяв суду не подавав. Позивачка не довела порушення її прав відповідачем ОСОБА_1 ОСОБА_2 не довела підстав для визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 22.04.2020, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Скаржник вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає порушеному праву позивача, а належним способом захисту є встановлення для позивача сервітуту на спірній земельній ділянці. 

Позиція інших учасників справи

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Рахівська міська рада, а також інші учасники справи судове рішення не оскаржували. 
ОСОБА_4 надіслав заяву, в якій вказує, що не був присутній у жодному судовому засіданні, з 11.02.2022 перебуває на заробітках у Чеській Республіці та з того часу не приїжджав на територію України. Відтак висновки суду стосовно пояснень ОСОБА_4 в судовому засіданні – не відповідають фактичним обставинам справи (а.с. 106-107 т. 2).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2023 визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючого (судді-доповідача) Куштан Б.П., суддів Джуги С.Д., Мацунича М.В.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 31.07.2023 відкрито апеляційне провадження.
На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 26.03.2024 суддю ОСОБА_6 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2024 визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючої (судді-доповідача) Кожух О.А., суддів Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.04.2024 колегію суддів у складі: головуючої (судді-доповідача) Кожух О.А., суддів Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції на 09.07.2024 о 14 год. 00 хв.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції та явка учасників справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Оскільки відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Рахівська міська рада рішення суду не оскаржили, апеляційний суд з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, суб`єктного складу учасників справи та суті позовних вимог, перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги в частині задоволення однієї позовної вимоги, звернутої до ОСОБА_1 , а саме - про визнання недійсним договору дарування від 22.04.2020, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Представник апелянта в судовому засіданні апеляційного суду скаргу підтримав та просив задовольнити. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.161-170 т. 2). Представник позивача – адвокат Тричинець Н.П. – у поданому до апеляційного суду клопотанні просила розгляд справи відкласти, оскільки братиме участь в судовому засіданні Рахівського районного суду. Попереднє судове засідання апеляційного суду просила відкласти через участь в судовому засіданні Тячівського районного суду. Таким чином, представник позивача, здійснюючи адвокатську діяльність, надала перевагу іншим судовим провадженням. При цьому, позивач в судове засідання апеляційного суду також не з`явилась і про причини неявки суду не повідомляла. Зважаючи на те, що позиція позивача апеляційному суду відома, оскільки була викладена у позовній заяві, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Застосовані норми права

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до вимог ст. 120 ЗК України (у редакції чинній на момент укладення договору дарування від 17.12.2008, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
Згідно зі ст. 377 ЦК України (у редакції чинній на момент укладення договору дарування від 17.12.2008) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).
Враховуючи цей принцип, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
Спільна власність - це майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Спільна власність поділяється на: спільну сумісну власність - власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності та на спільну часткову власність - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Згідно зі ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно, але при цьому згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Особливістю спільного сумісного майна є те що є співвласники, володіють і користуються і розпоряджаються ним спільно.
Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Тобто, статус спільної власності двох або більше осіб залежить від визначення чи не визначення часток кожного зі співвласників у праві власності: якщо такі частки визначені - право власності належить співвласникам на праві спільної часткової власності, а якщо частки співвласників у праві власності не визначені - спільна власність є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду (ст. 87 ЗК України).
Згідно з частинами 1-4 статті 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Також, відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.
Стаття 81 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Захист порушених прав громадян передбачено ст. 152 Земельного кодексу України, відповідно до якої держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Згідно зі статтею 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
Як зазначено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
Відповідно до ст. 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що спір між сторонами виник стосовно правомірності набуття у власність відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,0655 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), яка розташована за адресою у АДРЕСА_1 , її подальшого поділу та відчуження. 
Сторонами визнано ту обставину, що на вказаній земельній ділянці у АДРЕСА_1 , розташоване нерухоме майно сторін (житловий будинок АДРЕСА_1 ), у якому знаходиться належний позивачці об`єкт – мансардний поверх цього житлового будинку, котрому визначено адресу АДРЕСА_1 . 
Так, згідно з витягом із рішення виконкому Рахівської міської ради від 29.10.1998 № 83 дозволено виготовити виконавче креслення ОСОБА_7 , мешканці АДРЕСА_1 , на добудову другого поверху до житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11 т. 1).
З виготовленого у жовтні 1998 року на замовлення ОСОБА_7 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що у ньому наявний Генеральний план (схема), відповідно до якого забудова здійснювалася на земельній ділянці площею 555 кв.м, у тому числі 95 кв.м. під забудовами та 460 під двором (а.с. 13 т. 1).
ОСОБА_7 була власником мансардного поверху вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності на жилий мансардний поверх, виданого виконкомом Рахівської міської ради народних депутатів від 03.12.1998, на підставі рішення виконкому від 30.11.1998 № 110. Право власності ОСОБА_7 зареєстровано в Рахівському районному БТІ 07.12.1998 та записано в реєстрову книгу № 12 за реєстровим № 2248, реєстраційний номер 24915594 (а.с. 8 т. 1).
Згідно договору дарування від 17.12.2008 ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 мансардний поверх житлового будинку, у АДРЕСА_1 , що має площу 45,48 кв.м, житлову площу 32,1 кв.м, з прилеглими надвірними спорудами: під літерою Б - сарай, В – вбиральня (а.с. 9 т. 1).
06.02.2009 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказаний мансардний поверх житлового будинку, у АДРЕСА_1 , що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.02.2009 № 21800664 (а.с. 14 т. 1).
Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2016 № 72239458 та № 72239458, за відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, 27.10.2016 було зареєстровано право власності по 1/2 частці – на житловий будинок у АДРЕСА_1 (а.с. 19-20, 209-212 т. 1). 
Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стали співвласниками першого поверху житлового будинку у АДРЕСА_1 , при цьому належному ОСОБА_2 об`єкту нерухомого майна – мансардному поверху у вказаному житловому будинку, визначено окрему адресу: АДРЕСА_1 . 
За обставинами справи, належний ОСОБА_2 мансардний поверх є окремим виділеним в натурі об`єктом нерухомого майна під № 2а, при цьому нерозривно пов`язаним із цим будинком, оскільки знаходиться над будинком АДРЕСА_3 .
Відповідно до схеми забудови земельної ділянки, згідно з документами землекористування площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 – складає 0,0655 га (а.с. 18 т.1)
Встановлено, що ОСОБА_2 подавала до Рахівської міської ради звернення від 27.05.2020 № Д-419-П стосовно вирішення питання щодо здійснення без згоди ОСОБА_2 приватизації ОСОБА_4 та ОСОБА_3 всієї площі земельної ділянки, на якій знаходиться спірне майно сторін, що стверджується відповіддю Рахівської міської ради від 09.06.2020 № 02-36/584 (а.с. 15 т.1). 
Згідно з витягом із протоколу засідання комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 03.06.2020 № 91 за результатом розгляду вказаного звернення рекомендовано громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійти згоди з ОСОБА_2 і врегулювати питання мирним шляхом, в разі недосягнення згоди рекомендовано ОСОБА_2 звернутися до суду (а.с. 16-17 т. 1). 
За змістом вказаного протоколу на засіданні комісії було заслухано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які відповіли, що коли вони почали виготовляти землевпорядну документацію на земельну ділянку, то звернулися до громадянки ОСОБА_2 чи має вона бажання приватизувати земельну ділянку спільно з ними, але громадянка ОСОБА_2 відповіла, що на даний час в неї немає грошей на виготовлення документів. Натомість громадянка ОСОБА_2 стверджувала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не зверталися до неї з приводу приватизації земельної ділянки, не врахували відповідних прав власника мансардного поверху над житловим будинком. (а.с. 16-17 т. 1). 
Колегія суддів зазначає, що помилкове зазначення у рішенні суду, що відповідні пояснення були надані ОСОБА_4 в судовому засіданні, не спростовують позицію цього відповідача, яка викладена у протоколі засідання комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 03.06.2020 № 91.
Таким чином, у травні 2020 року ОСОБА_2 довідалася про порушення свого права та законного інтересу щодо оформлення за собою права власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування належного їй нерухомого майна, та оформлення відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_3 права власності на всю земельну ділянку, на якій знаходиться спірний будинок. 
Так, рішенням 17-ї сесії 7-го скликання Рахівської міської ради від 17.02.2017 № 287, за зверненням ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , затверджено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у спільну сумісну власність ОСОБА_4 , мешканцю АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_1 , земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , площею 0,0655 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0028 (а.с. 207 т. 1). При цьому, колегія зазначає, що місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 » (а.с.33 т. 1), а не «2 а», як зазначено рішенні Рахівської міської ради № 287 від 17.02.2017.
На момент прийняття такого оспорюваного рішення будинок по АДРЕСА_1 фактично належав трьом власникам: перший поверх по 1/2 частці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а мансардний поверх (якому присвоєно номер 2а) – ОСОБА_2 , а також 
Відтак, передача у власність всієї площі земельної ділянки (0,0655 га) у спільну сумісну власність лише двом співвласникам ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) порушує право та законний інтерес ОСОБА_2 щодо набуття і оформлення за собою права власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування належного їй нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . 
У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).
Суд апеляційної інстанції оцінює поведінку як органу місцевого самоврядування, так і відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як недобросовісну, оскільки встановлено, що останні знали про те, що частину будинку – мансардний поверх, а також відповідні господарські споруди на земельній ділянці належать позивачу. 
Щодо посилань скаржника на те, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає порушеному праву позивача, а належним способом захисту є встановлення для позивача сервітуту на спірній земельній ділянці, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).
Оскільки позивач є власником мансардного поверху будинку та господарських споруд, які розташовувались на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , площею 0,0655 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0028, тому така земельна ділянки повинна була передаватись у спільну сумісну як ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , так і ОСОБА_2 . 
Апеляційним судом встановлено, що у даній справі для захисту інтересів позивача обов`язкова оцінка правомірності рішення органу місцевого самоврядування, яким передано земельну ділянку у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Задоволення вимоги позивача про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним є ефективним способом захисту такого права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо земельної ділянки, спрямоване на захист інтересу позивача в юридичній визначеності на майбутнє. У справі підтверджено, що на земельній ділянці площею 0,0655 га, кадастровий номер 2123610100:45:001:0028, на момент прийняття оскаржуваного рішення Рахівської міської ради будинок по АДРЕСА_1 фактично належав трьом власникам: перший поверх по 1/2 частці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а мансардний поверх будинку (якому присвоєно номер 2а) та відповідні господарські будівлі – ОСОБА_2 , а тому не могла бути передана у спільну сумісну власність лише ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..
Тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що земельна ділянка з кадастровим номером 2123610100:45:001:0028, площею 0,0655 га по АДРЕСА_1 була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 незаконно, оскільки така призвела до порушення прав ОСОБА_2 як власника частини житлового будинку, який розташований на цій земельній ділянці, так як остання також має право на отримання частки земельної ділянки пропорційно до частки житлового будинку, що перебуває у її власності, а тому рішення Рахівської міської ради № 287 від 17.02.2017 в частині передачі у спільну сумісну власність земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,0655 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0028 суд правомірно визнав недійсним.
Також встановлено, що надалі, на підставі згоди таких співвласників – ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на проведення поділу земельної ділянки з кадастровим номером 2123610100:45:001:0028 від 26.02.2020, було утворено дві земельні ділянки, які перебували у спільній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 – площею 0,0338 га, кадастровий номер 2123610100:45:001:0044, та площею 0,0317 га з кадастровим номером 2123610100:45:001:0045. 
Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0338 га, кадастровий номер 2123610100:45:001:0044, було здійснено 10.02.2020, власники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожен (а.с. 17 т. 2), державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0317 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0045, було здійснено 10.02.2020, власники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожен (а.с. 20 т. 2). 
В подальшому, 27.03.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договори про припинення спільної власності на земельну ділянку та настання спільної часткової власності, за якими земельні ділянки з кадастровими 2123610100:45:001:0044 та 2123610100:45:001:0045 стали об`єктом спільної часткової власності цих осіб. 
Зокрема, договір про припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку та настання спільної часткової власності, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,0338 га, кадастровий номер 2123610100:45:001:00244, що розташована у АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за № 1-513 (а.с. 241-242 т. 1). 
Згідно договору дарування 1/2 частки земельної ділянки від 02.04.2020 ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 1/2 частку земельної ділянки у АДРЕСА_1 , площею 0,0338 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0044, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка). У договорі зазначено, що дана ділянка належала дарувальнику ОСОБА_4 на підставі договору про припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку та настання спільної часткової власності від 27.03.2020 № 1-513 (а.с. 13-14 т. 2).
Згідно договору дарування 1/2 частки земельної ділянки від 02.04.2020 ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 1/2 частку земельної ділянки у АДРЕСА_1 , площею 0,0317 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0045, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка). У договорі зазначено, що дана ділянка належала дарувальнику ОСОБА_3 на підставі договору про припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку та настання спільної часткової власності від 27.03.2020 № 1-514 (а.с. 1-2 т. 2).
На підставі договору дарування від 22.04.2020 ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку у АДРЕСА_1 , площею 0,0338 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0044, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 59-62, 58 т.1).
Будинок, мансардний поверх якого належить позивачці, а також належні їй господарські будівлі розташовані на земельній ділянці площею 0,0338 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0044, яка належить відповідачу ОСОБА_1 .
Колегія суддів зазначає, що рішення суду в апеляційному порядку оскаржено лише ОСОБА_1 , яка набула право власності не земельну ділянку площею 0,0338 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0044, саме на підставі оспорюваного договору дарування від 22.04.2020. 
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Рахівська міська рада судове рішення не оскаржили. У даній справі виключно одна позовна вимога пред`явлена до відповідачки ОСОБА_1 , а саме про визнання недійсним договору дарування від 22.04.2020, котра є похідною від інших позовним вимог, а ОСОБА_1 оскаржує судове рішення в цілому.
З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині задоволення позовної вимоги, звернутої до ОСОБА_1 - а саме про визнання недійсним договору дарування від 22.04.2020, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Оскільки земельна ділянка, яка є предметом оспорюваного правочину, була утворена за наслідками поділу земельної ділянки площею 0,0655 га, кадастровий номер земельної ділянки 2123610100:45:001:0028, що була незаконно передана ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно рішення 17-ї сесії 7-го скликання Рахівської міської ради від 17.02.2017 № 287, тому ОСОБА_2 , як особа, право якої порушено таким рішенням, подальшим поділом такої земельної ділянки та відчуженням ОСОБА_1 частини земельної ділянки, на якій розташоване майно позивача (наразі – земельна ділянка площею 0,0338 га з кадастровим номером 2123610100:45:001:0044) має право оспорювати договір дарування цієї земельної ділянки, укладений 22.04.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Оскільки оспорюване рішення органу місцевого самоврядування від 17.02.2017 № 287, в результаті прийняття якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незаконно набули речове право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , прийняте всупереч вимог законодавства України, тому позовні вимоги про визнання незаконним такого рішення і його скасування, а також похідні позовні вимоги – про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, визнання подальших правочинів щодо поділу спірної земельної ділянки, її дарування, є належним цивільно-правовим способом захисту порушеного права позивача у даній справі. 
За встановленої судом незаконності передачі земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі рішення органу місцевого самоврядування, недійсності договору про припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку та настання спільної часткової власності від 27.03.2020 №1-513, скасування державної реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі за кадастровим номером 2123610100:45:001:0044 загальною площею 0,0338 га, колегія судів зазначає, що договір дарування від 22.04.2020, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не відповідає загальній вимозі чинності правочинів, передбаченій в частині першій статті 203 ЦК України.
За встановлених обставин, позивачка ОСОБА_2 не мала інших способів ефективного захисту та поновлення своїх порушених прав і законних інтересів, ніж оспорювання ланцюга договорів спрямованих на поділ та відчуження спірної земельної ділянки, зокрема договору дарування від 22.04.2020, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який порушує право та законний інтерес ОСОБА_2 щодо набуття і оформлення за собою права власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування належного їй нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність задоволення похідної позовної вимоги, звернутої до ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору дарування від 22.04.2020, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення – залишити без змін.
Виходячи з наведеного та керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лукачко Іван Йосипович – залишити без задоволення.
Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 16 липня 2024 року.

Головуюча:        

Судді: