ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 545/3039/23                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Верещінська І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 липня 2024 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Голяшкін О.В.,
судді - Заїка М.М., Швед Е.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.03.2024 року у справі №545/3039/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому просив суд:
-визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАС №7484339 від 08.08.2023 р. в розмірі 340 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі -  КУпАП);
-провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити в зв?язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.08.2023 року справу №545/3039/23 передано відповідно до правил територіальної підсудності до Солом`янського районного суду м. Києва.
Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена з порушенням матеріального та процесуального права. Зокрема, вказував, що згідно постанови 08.08.2023 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив пункт 8.4.в правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказує, що він зупинився по вул. Леніна (Небесної Сотні) у м. Полтава та увімкнув аварійне світло фар у зв`язку із поганим самопочуттям. Зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи наявна вина у вчиненні такого правопорушення, тобто остання винесена без будь-якої підготовки. Вважає, постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Солом`янським районним судом м. Києва від 05.03.2024 року позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕАС №7484339 від 08.08.2023 року, винесену інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капітаном поліції Вернигорою Романом Володимировичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 1  ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно  ОСОБА_1   -  закрито.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження наявності адміністративного правопорушення та обставин, що підтверджують вину позивача, відповідачем до суду не надано. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до доводів відповідача, через це ухвалив суперечливе та незаконне рішення.  Вказує, що додане відео з нагрудної камери інспектора, на якому зафіксовано факт вчинення правопорушення, слугує беззаперчним доказом вини позивача. Стверджує, що в п. 8 та п. 9 оскаржуваної постанови наявні підписи гр. ОСОБА_1 , також на відео з бодікамери зафіксовано, що позивач ставить підписи в оскаржуваній постанові.
Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу відповідача без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку. 
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. На адресу суду позивачем подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08.08.2023 року інспектором 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капітаном поліції Вернигорою Романом Володимировичем винесено постанову серії ЕАС № 7484339 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 1  ст. 122 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 
Не погоджуючись з вищевказаною постановою та притягненням до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються  Конституцією України,  Кодексом України про адміністративні правопорушення,  Правилами дорожнього руху, затвердженими  постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306,  Законом України «Про дорожній рух» №3353-XII від 30.06.1993.
Згідно з п. 8 ч. 1  ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»  поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч. 1  ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»  визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням  Правил дорожнього руху  його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 14 Закону №3353-XII  встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 ПДР  України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР  України).
За приписами  пункту 1.10 ПДР  України встановлено, що зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
Відповідно до  п. 8.1 ПДР  України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно з пунктом 8.4 «в» заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
До заборонних знаків віднесено знак 3.34 «Зупинку заборонено» - забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).
Відповідно до  ПДР  дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому такий встановлений. Знак 3.34 може застосовуватися разом з розміткою 1.4 - позначає місця, де заборонено зупинку та стоянку транспортних засобів, наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру. Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.
Дія знаку не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаку пріоритету.
Відповідно до приписів частини 1  статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі  ст. 222 КУпАП  органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення  правил дорожнього руху  за  ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 2  ст. 258 КУпАП  протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Згідно з ч. 4  ст. 258 КУпАП  у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог  статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої  наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395  та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, №1408/27853 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Частиною 5  ст. 258 КУпАП  встановлено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог  статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого  статтею 185-3 цього Кодексу  та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Аналогічні за змістом приписи містяться в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій  наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395.
Згідно з пунктами 9, 10 розділу ІІІ зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається  КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
За приписами п. 5 розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог п. 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Таким чином такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
Відповідно до  ст. 280 КУпАП  орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 2  ст. 283 КУпАП  постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
За приписами ч. 3  ст. 283 цього Кодексу  постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 251 КУпАП  визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З матеріалів справи та наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції вбачається, що позивач по вул. Леніна (Небесної Сотні) у м. Полтава, здійснив зупинку після дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», тобто в зоні дії вказаного дорожнього знаку, чим порушив  п. 8.4 ПДР.
Посилання суду першої інстанції на те, що неможливо встановити місце зупинки транспортного засобу позивача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки з досліджених відео з боді камери поліцейського вбачаються координати на Google maps, які вказують на місце зупинки.
Щодо посилань позивача на той факт, що поліцейські його зупинили, припаркувались за його транспортним засобом, тим самим заблокували йому можливість виїхати - не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, позаяк з відео, наданих суду чітко вбачається, що автомобіль поліцейських припаркована на досить великій відстані від позивача.
Крім цього, твердження позивача про переривання відео з боді камер, що свідчить, на його думку, про фрагментарний характер, часовий проміжок між закінченням відеозапису 2 та початком відеозапису 3 складає 5 хвилин, з аналізу якого стає очевидно, що постанову складено без участі позивача, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані, оскільки вказане не спростовує факту вчиненого позивачем порушення.
Колегія суддів зауважує, що законодавством регламентовано чіткий і послідовний порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності який, окрім іншого, передбачає обов`язок контролюючого органу забезпечити повне і всебічне дотримання процесуальних прав підконтрольного суб`єкта, зокрема право бути завчасно повідомленим про дату, час та місце розгляду його справи, бути присутнім під час її розгляду, надавати пояснення, докази, користуватися правовою допомогою тощо.
Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.
Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП та у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №536/583/17.
Також слід звернути увагу, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).
Щодо посилання позивача в позовній заяві про порушення процедури розгляду справи, винесення інспектором оскаржуваної постанови без будь-якої підготовки до розгляду справи, не вирішення клопотань, не дослідження доказів, тощо суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що наведені позивачем обставини спростовані наявними у справі доказами, а також матеріалами відеофіксації з нагрудної камери інспектора.
Щодо непроставлених підписів позивача, колегія суддів ставиться до цього твердження критично, позаяк в матеріалах справи наявна копія постанови з підписом позивача. Недійсність підпису не встановлено. Зворотнього суду не надано.
Таким чином, на переконання колегії суддів, відповідач надав належні докази, в розумінні ст.ст. 73 - 76 КАС України, на підтвердження факту порушення позивачем вимог  п.8.4.в ПДР  України, за що передбачена відповідальність згідно з ч.1  ст. 122 КУпАП. Вина позивача у скоєнні вказаного правопорушення є доведеною.
Враховуючи, що належними та допустимими доказами підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що було безпідставно залишено поза увагою судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -   
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05.03.2024 року - скасувати.
Прийняти нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя                                                                     О.В. Голяшкін

Судді                                                                                            М.М. Заїка
           
                                                                                                      Е.Ю. Швед 

Повний текст постанови складено 02.07.2024 року.