ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року	Львів	Справа № 163/497/24 пров. № А/857/11407/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
при секретарі судового засідання:                     Березюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеокнференції апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Колєснік Наталії Василівни на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року у справі №163/497/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил (головуючий суддя першої інстанції – Шеремета С.А., час ухвалення – не вказано, місце ухвалення – м. Любомль, дата складання повного тексту – 01.05.2024),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Волинської митниці протиправною та скасувати постанову Волинської митниці у справі про порушення митних правил №0461/20500/23 від 21.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.471 Митного кодексу України.
Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що 19.12.2023 приблизно о 02 год 26 хв. в зону митного контролю митного поста «Ягодин» Волинської митниці, у напрямку «в`їзд в Україну» з Республіки Польща до України, по смузі руху «червоний коридор» заїхав вантажний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Actros1845 LS», реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом Schmitz SKO 24/L13.4 реєстраційний номер НОМЕР_2 , з вантажем «сир», під керуванням громадянина України ОСОБА_1 . Для проходження митного контролю громадянином України посадовій особі Волинської митниці подано наступні документи, а саме: invoice № 430838156 від 11.12.2023, invoice № TDHar20231215-1 від 15.12.2023, invoice № 1759/FDE від 05.12.2023, invoice № 4296 від 05.12.2023, invoice № 2122/V2 від 01.12.2023, invoice № 0060415583 від 08.12.2023, CMR A 107929 від 14.12.2023, CMR б/н від 15.12.2023, CMR б/н від 13.12.2023, CMR б/н від 13.12.2023, CMR б/н від 13.12.2023, CMR б/н від 13.12.2023, відповідно до яких переміщувався вантаж «сир». Під час проведення митного огляду вантажного автомобіля в кабіні водія без ознак приховування виявлено товар: «картриджі до електронних сигарет та батареї до електронних сигарет». ОСОБА_1 надав пояснення, що зазначений товар йому не належить, тому він у власній декларації як фізичної особи його не декларував. Цей товар він переміщував і діяв стосовно нього лише як перевізник, при цьому власник товару не надав йому інформації щодо назви, кількості та ціни товару, запевнивши, що такий товар не потрібно декларувати. Зазначив, що не мав наміру вчинити порушення митних правил, не приховував товар. Причиною вчинення ним правопорушення стала його неналежна обізнаність з переміщуваною ним категорією товару, його вартістю.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Суть доводів апелянта зводиться до того, що посадова особа Волинської митниці при розгляді матеріалів справи не надала можливість представнику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ознайомитися з усіма матеріалами справи, посадовою особою Волинської митниці було не було взято до уваги заперечення представника щодо завищеної вартості товару вказаної у висновку Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень від 29 грудня 2023 року №142000-3301-1094, ввівши суд в оману про те, що таких заперечень не надходило, крім того, посадова особа Волинської митниці Державної митної служби відхилила клопотання представника щодо відібрання зразків товару для проведення незалежної товарознавчої експертизи, що призвело до обмеження права особи, щодо якої порушено зазначену справу, на проведення за її рахунок незалежної експертизи.
Крім цього, Висновок спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 29 грудня 2023 року №142000-3301-1094 є не обґрунтованим, необ`єктивним, а жодне з наведених у висновку посилань на цінову інформацію у мережі Інтернет не містить інформації про продаж «аналогічних» товарів, таким чином митний орган при накладенні адміністративного стягнення неправильно визначив розмір штрафу, який значно перевищує справжню вартість товару.
Також апелянт покликається на рішення Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, висновок експерта не може бути належним і допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, і що такий висновок підготовлено для подання до суду.
З урахуванням наведеного просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
У судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у ній та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постановою заступника начальника-начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Волинської митниці Тарнавського Ю.М. від 21 лютого 2024 № 0461/20500/23 позивач визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 відсотків вартості товарів, що становить 667581,66 грн.
Підставою притягнення позивача  до адміністративної відповідальності було те, що 19.12.2023 приблизно о 02 год 26 хв. в зону митного контролю митного поста «Ягодин» Волинської митниці, у напрямку «в`їзд в Україну» з Республіки Польща до України, по смузі руху «червоний коридор» заїхав вантажний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Actros1845 LS», реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом Schmitz SKO 24/L13.4 реєстраційний номер НОМЕР_2 , з вантажем «сир», під керуванням громадянина України ОСОБА_1 . Для проходження митного контролю громадянином України ОСОБА_1 посадовій особі Волинської митниці подано наступні документи, а саме: invoice № 430838156 від 11.12.2023, invoice № TDHar20231215-1 від 15.12.2023, invoice № 1759/FDE від 05.12.2023, invoice № 4296 від 05.12.2023, invoice № 2122/V2 від 01.12.2023, invoice № 0060415583 від 08.12.2023, CMR A 107929 від 14.12.2023, CMR б/н від 15.12.2023, CMR б/н від 13.12.2023, CMR б/н від 13.12.2023, CMR б/н від 13.12.2023, CMR б/н від 13.12.2023, відповідно до яких переміщувався вантаж «сир».
Під час проведення митного контролю громадянину України позивачу запропоновано заповнити митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, в якій він вказав, що жодних товарів не переміщує.
Під час проведення повного митного огляду вантажного автомобіля марки «Mercedes-Benz Actros1845 LS», реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом «Schmitz SKO 24/L-13.4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , крім задекларованого вантажу, виявлено незаявлені за встановленою формою товари, а саме: 1) 5 ящиків картриджів до електронних сигарет загальною кількістю 3980 шт., загальною вагою 54,9 кг., 2) 7 ящиків батарей до електронних сигарет з написом Puzzle Bar в кількості 2770 штуки. загальною вагою 85,1 кг. Загальна кількістю вилучених товарів 6750 шт., загальною вагою 140 кг.
Незадекларований товар знаходився в кабіні водія на спальному місці та в палетній скриньці без ознак приховування, і наявність його було встановлено під час огляду автомобіля на митному посту «Ягодин» Волинської митниці. Відповідно до наданих пояснень громадянина України ОСОБА_1 незадекларовані товари він отримав в м. Варшава з метою переміщення в м. Київ для свого знайомого, а не вказав товари у митній декларації тому, що не знав назву товару та його кількість.
Згідно з висновком Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 29.12.2023 №142000-3301-1094, наданим за результатами проведення призначеної у справі про ПМП №0461/20500/23 товарознавчої експертизи, загальна вартість товарів становить 2 225 272,20 грн.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що вартість вилученого товару визначена у відповідності до вимог ст.515 МК України, яку правильно було взято митним органом при оцінці питання для визначення суми штрафу, тому  відсутні підстави для скасування оскарженої постанови митного органу.
Проте, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції такими, що суперечать обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції (Основного Закону) України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Дана норма Основного Закону України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень частини другої статті 2 КАС України під час розгляду оскаржуваної постанови суд має з`ясувати, чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – також КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно статті 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Відповідно до частини четвертої статті 3 МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.
Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – також Конвенція) притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції.
Згідно частини другої статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі – також ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (зокрема, пункт 51 рішення у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).
Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно із ч.1 ст.318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Частиною 1 ст.257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Частина 2 ст.471 МК України, за якою накладено на позивача  стягнення, передбачає відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами.
Таким чином, адміністративне правопорушення, передбачене статтею 471 МК України, може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що частиною 2 статті 471 Митного кодексу України (МК України) передбачена адміністративна відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами у вигляді штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.
Як уже зазначалось вище, відповідно до частини 1 статті 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Згідно із статтею 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний Суд України в Рішенні від 8 червня 2022 року у справі № 3-20(ІІ)/2022 зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Застосовуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к) апеляційний суд наголошує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.
Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.
Відповідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Апелянт вказує на те, що позивач не приховував товар, вчинення правопорушення сталось із необережністю та необізнаністю щодо вартості та кількості товару.
В основу визначення розміру штрафу відповідачем покладено висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень від 29 грудня 2023 року №142000-3301-1094, згідно якого загальна вартість товарів, зазначених у постанові про призначення експертизи товарів становить 2 225 272,20 грн.
Апеляційний суд зазначає, що порядок та підстави призначення експертиз в Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України регулюється главою 50 Митного кодексу України (митні експертизи), яка передбачає, що взяття проб (зразків) товарів здійснюється посадовими особами митного органу в рамках процедур митного контролю та митного оформлення, а також під час прийняття рішень щодо зобов`язуючої інформації з метою встановлення характеристик, визначальних для: 1) класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; 2) перевірки задекларованої митної вартості товарів; 3) встановлення країни походження товарів; 4) встановлення належності товарів до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих чи отруйних речовин; 5) встановлення належності товарів до предметів, що мають художню, історичну чи археологічну цінність; 6) встановлення належності товарів до таких, що виготовлені з використанням об`єктів права інтелектуальної власності, що охороняються відповідно до закону.
Як передбачено п. 17 ст. 356 Митного кодексу України про взяття проб (зразків) товарів складається акт за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, який в матеріалах справи відсутній.
Вимогами п. 20 ст. 356 Митного кодексу України передбачено мету проведення досліджень, які проводяться Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень, а саме «встановлення характеристик товару, необхідних для його митного оформлення, митні органи можуть письмово, у тому числі з використанням засобів інформаційних технологій, затребувати з підприємств-виробників, суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та громадян наявну у них техніко-технологічну документацію про склад, фізико-хімічні властивості товарів, інформацію про основні технологічні стадії їх виробництва та призначення».
Згідно з ч. 2. ст. 356 Митного кодексу України дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.
Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що вказаний вище Висновок спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 29 грудня 2023 року №142000-3301-1094 є не обґрунтованим, необ`єктивним, а жодне з наведених у висновку посилань на цінову інформацію у мережі Інтернет не містить інформації про продаж «аналогічних» товарів, таким чином митний орган при накладенні адміністративного стягнення неправильно визначив розмір штрафу, який значно перевищує справжню вартість товару.
Поза увагою суду та митного органу також залишився той факт, що експерт лише припускає, що товари знаходяться у працездатному стані за результатами зовнішнього огляду на складі митниці.
Оскільки, огляд товару проводився вибірково, з вказаного висновку неможливо достеменно встановити, що усі зразки товару є ідентичними та знаходяться в працездатному стані, є новими, а не бувшими у використанні.
У висновку не наведено конкретних методів порівняння і врахування коригування відмінностей між такими і досліджуваним товаром; не враховано, що країна відправки таких товарів є Польща, а об`єктами порівняння є виключно товарні пропозиції на ринку України; вартість товару визначена станом на дату проведення дослідження (29.12.2023), а не на дату переміщення товару.
Достовірність висновку експерта фактично ґрунтується на припущеннях, що само по собі ставить під сумнів об`єктивність такого висновку.
Крім того, експертом взагалі не ідентифіковано товар, не вказано код товару Українського класифікатора товарів зовнішньої економічної діяльності, не надані відомості з митних баз Держмитслужби щодо подібних (аналогічних) товарів, які імпортують в Україну.
Так, п. 3 Висновку зазначено, що: «При визначенні вартості об`єктів дослідження експерт, виходив з наступних припущень/застережень:
- об`єкти експертизи знаходяться у працездатному стані (експерт не несе відповідальність за стан складових, що неможливо досліджувати в ході звичайного інспектування чи зовнішнього візуального огляду);
- експерт припускає відсутність будь-яких прихованих факторів, що впливають на вартість досліджуваних об`єктів (в тому числі відповідність кількості об`єктів експертизи відомостям зазначеним у постанові)».
Отже, вказаний висновок взагалі не містить посилання на його достовірність, що виключає можливість його застосування як належного та допустимого доказу в справі.
Відповідно до висновку СЛЕД Держмитслужби від 29.12.2023 року №142000-3301-1094 при визначенні ринкової вартості об`єктів експертизи враховано цінову інформацію щодо пропозицій продажу подібних товарів, наявну в мережі Інтернет (сайти) та їх перелічено:
https://dartvaper.com.ua/products/smennyj-kartridzh-airspops-al-original,
ІНФОРМАЦІЯ_1 
ІНФОРМАЦІЯ_2 
ІНФОРМАЦІЯ_3 
ІНФОРМАЦІЯ_4 
ІНФОРМАЦІЯ_5 що прямо суперечить вимогам ст. ст. 49, ч. 2 ст. 51, 356, 357, 368 Митного кодексу України, оскільки, вищевказані норми МК України передбачають визначення митної, а не ринкової вартості товарів.
Крім цього, при переході за вказаними електронними адресами повідомляється,  що «ошибка 404. Страница отсутствует». 
Отже, вказаний Висновок спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби є не обґрунтованим, необ`єктивним, а жодне з наведених у висновку посилань на цінову інформацію у мережі Інтернет не містить такої інформації, тому митний орган при накладенні адміністративного стягнення неправильно визначив розмір штрафу, який значно перевищує справжню вартість товару.
Порядок та підстави призначення експертиз в Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України регулюється главою 50 Митного кодексу України (митні експертизи), яка передбачає, що взяття проб (зразків) товарів здійснюється посадовими особами митного органу в рамках процедур митного контролю та митного оформлення, а також під час прийняття рішень щодо зобов`язуючої інформації з метою встановлення характеристик, визначальних для: 1) класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; 2) перевірки задекларованої митної вартості товарів; 3) встановлення країни походження товарів; 4) встановлення належності товарів до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих чи отруйних речовин; 5) встановлення належності товарів до предметів, що мають художню, історичну чи археологічну цінність; 6) встановлення належності товарів до таких, що виготовлені з використанням об`єктів права інтелектуальної власності, що охороняються відповідно до закону.
Відповідно до п. 17 ст. 356 Митного кодексу України передбачено, що про взяття проб (зразків) товарів складається акт за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, який в матеріалах справи відсутній.
Вимогами п. 22 ст. 356 Митного кодексу України передбачено мету проведення досліджень, які проводяться Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень, а саме «встановлення характеристик товару, необхідних для його митного оформлення, митні органи можуть письмово, у тому числі з використанням засобів інформаційних технологій, затребувати з підприємств-виробників, суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та громадян наявну у них техніко-технологічну документацію про склад, фізико-хімічні властивості товарів, інформацію про основні технологічні стадії їх виробництва та призначення».
Згідно з ч. 2. ст. 357 Митного кодексу України дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.
Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998, основним завданням товарознавчої експертизи є: визначення вартості товарної продукції; визначення належності товарів класифікаційних категорій, які прийняті у виробничо- торговельній сфері; визначення характеристик об`єктів дослідження відповідно до вимог Українського класифікатора товарів зовнішньоекономічної діяльності; визначення змін показників якості товарної продукції; установлення способу виробництва товарної продукції: промисловий чи саморобний, підприємства- виробника, країни-виробника; визначення відповідності упакування і транспортування, умов і термінів зберігання товарної продукції до вимог чинних правил.
Згідно вказаної Інструкції, з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила).
Згідно з витягом з ЄДРПОУ, видом основної економічної діяльності Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є державне управління загального характеру, до якого, відповідно до Коду КВЕД 84.11, не відноситься діяльність щодо проведення експертиз.
Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є органом уповноваженим на встановлення характеристик товару, необхідних для його митного оформлення, митного контролю, але відповідачем не доведено, що Спеціалізована лабораторія уповноважена на визначення митної вартості переміщуваних речей у справах про порушення митних правил, що в подальшому є підставою для визначення розміру штрафу, який зараховується на рахунок відповідача
Згідно рішення Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, висновок експерта не може бути належним і допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, і що такий висновок підготовлено для подання до суду.
Матеріали справи не містять доказів, що експерт був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що висновки Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи, яка є підрозділом митного органу, побудовані по суті на припущеннях, що виключає можливість їх застосування як належного та допустимого доказу у цій справі.
Аналізуючи вищенаведені норми Конституції України, Конвенції, МК України, КУпАП, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана постанова про порушення митних правил підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не доведено, що Спеціалізована лабораторія уповноважена на визначення митної вартості переміщуваних речей у справах про порушення митних правил,  експерт лише припускає, що товари знаходяться у працездатному стані за результатами зовнішнього огляду на складі митниці, огляд товару проводився вибірково, з вказаного висновку неможливо достеменно встановити, що усі зразки товару є ідентичними та знаходяться в працездатному стані, є новими, а не бувшими у використанні,  не наведено конкретних методів порівняння і врахування коригування відмінностей між такими і досліджуваним товаром; не враховано, що країна відправки таких товарів є Польща, а об`єктами порівняння є виключно товарні пропозиції на ринку України, тому  митний орган при накладенні адміністративного стягнення неправильно визначив розмір штрафу, який значно перевищує справжню вартість товару.
Відповідно до ст. 495 МК України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.
Апеляційний суд зауважує, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Перевіривши правомірність рішення відповідача згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що таке вказаним вище критеріям не відповідає з урахуванням  наведених  вище висновків суду.
Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позовних вимоги з наведених вище підстав.
Керуючись статтями 243, 250, 268, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Колєснік Наталії Василівни – задовольнити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року у справі №163/497/24 скасувати та ухвали нову постанову.

Визнати незаконною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0461/20500/23 від 21.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України та провадження у справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін	
Повне судове рішення складено 09.08.2024