ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року	м. Львів	Справа № 460/18795/23 пров. № А/857/13181/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Сеника Р.П.,
суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року з питань визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень у справі №460/18795/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,
суддя у І інстанції – Гудима Н.С.,
час ухвалення рішення – 10.05.2024,
місце ухвалення рішення  м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення – 10.05.2024, 
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 (далі – апелянт, позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач, ГУ ПФ України в Рівненській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023, яке набрало законної сили, позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ України в Рівненській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 14.05.2023 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII у розмірі двох мінімальних заробітних плат; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 14.05.2023 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік); стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Рівненській області судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
01.05.2024 позивач подав до суду заяву у порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), у якій просить суд: 
- визнати протиправними дії ГУ ПФ України в Рівненській області щодо невиконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №460/18795/23;
- зобов`язати ГУ ПФ України в Рівненській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючій пенсіонерці у розмірі, виходячи з двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного календарного року, в якому здійснюються такі виплати відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що в 2024 році становить 6056 грн (розмір одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1січня 2024 року - 3028 грн;
- встановити ГУ ПФ України в Рівненській області місячний строк з дня отримання (вручення) копії судового рішення, ухваленого за результатами розгляду цієї заяви, для подання доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №460/18795/23.
В обґрунтування цієї заяви, зазначено, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №460/18795/23, яке набрало законної сили, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 14.05.2023 по 30.11.2023 із застосуванням норм пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023 – 2684,00 грн та нараховано доплату у сумі 31685,02 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.
Починаючи з 01.12.2023 по 01.04.2023 пенсія ОСОБА_1 виплачувалася у розмірі, визначеному з урахуванням вищевказаного судового рішення, однак з 01.04.2024 відповідач ігноруючи останнє та всупереч своїй попередній поведінці в односторонньому порядку змінив розмір щомісячного підвищення до пенсії позивача, з суми, що становить  два прожиткових мінімуми для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного календарного року, в якому здійснюються такі виплати відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів», а саме 5368,00 грн до 3200,00 грн.
Вказане є формою ухилення відповідача від виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Оскільки такі дії порушують права позивача, вона в порядку, передбаченому ст. 383 КАС України звернулася до суду із цим позовом.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду з питань визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення від 10.05.2024 у справі №460/18795/23 заяву ОСОБА_1 заяву залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, її оскаржила позивач ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначено, що спірні правовідносини при зверненні до суду з позовом полягали саме у встановленні права позивача на призначення, нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не стосувались визначення розрахункової величини, що має застосовуватись до нарахування таких виплат. 
Оскільки, оскаржувані дії відповідача у даній справі не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях та чітко обмежені нормою ст. 39 вищевказаного Закону, судом зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 14.05.2023 і надалі як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення підвищення до пенсії, в розмірі, визначеному ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - дві мінімальні заробітні плати згідно з законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Наголошено, що дана справа пов`язана виключно із застосуванням відповідачем відповідної редакції ст. 39 відповідного закону та саме цим правовідносинам судом надана правова оцінка.
Визначення розрахункової величини при обчисленні пенсії має відношення вже до процедури перерахунку пенсії після набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Так, з 01.01.2017 набрав чинності Закон №1774-VIII, за змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. 
До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.
Відповідачем, починаючи з 01.12.2023 по 01.04.2024 на виконання рішення суду здійснювалось нарахування та виплата пенсії з урахуванням положень пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VII у розмірі 7574,88 грн., у тому числі 5 368,00 грн. (2684,00 грн. х 2) – щомісячне підвищення з застосуванням розрахункової величини розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного календарного року. 
Окрім того, апелянт акцентував увагу на позиції Велика Палата Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.04.2024 у справі №240/19227/21, за якою, серед іншого, розмір підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам на підставі ст. 39 Закону №796-ХІІ (у редакції, яка діяла до 01.01.2015) встановлюється із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня відповідного календарного року, а не мінімальної заробітної плати. 
Однак, всупереч викладеному ГУ ПФ України в Рівненській області нараховано та здійснено виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, що застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600 грн. 
Такі дії відповідача є протиправними, оскільки підстави для застосування встановленого ст. 8 Закону №3460-ІХ розміру мінімальної заробітної плати, що застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн – відсутні.
Судом першої інстанції проігноровано положення п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774- VII та аргументи позивача щодо застосування розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб та відповідні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.04.2024 у справі №240/19227/21. 
Апелянт просила скасувати повністю ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі №460/18795/23 та ухвалити, нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду; визнати протиправними дії ГУ ПФ України в Рівненській області щодо невиконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 в справі №460/18795/23; зобов`язати ГУ ПФ України в Рівненській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючій пенсіонерці у розмірі, виходячи з двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного календарного року, в якому здійснюються такі виплати відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що в 2024 році становить 6056 грн (розмір одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1січня 2024 року - 3028 грн; встановити ГУ ПФ України в Рівненській області місячний строк з дня отримання (вручення) копії судового рішення, ухваленого за результатами розгляду цієї заяви, для подання доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №460/18795/23.
Відповідач право подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні заяви про визнання протиправним рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що, як свідчать матеріали заяви, з січня 2024 року позивачу нараховується та виплачується пенсія з урахуванням підвищення, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 1600 грн, тобто відповідно до резолютивної частини рішення суду від 27.09.2023 та з урахуванням Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».
Таким чином, правові підстави для застосування розміру двох прожиткових мінімумів як розрахункової величини під час нарахування і виплати позивачу з січня 2024 року підвищення до пенсії на виконання рішення суду у справі №460/18795/23, як про це стверджує позивач у заяві, у відповідача відсутні.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів позивача, а відтак про відсутність правових підстав для застосування заходів судового контролю у порядку ст. 383 КАС України.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №460/18795/23 зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській області нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі двох мінімальних заробітних плат, починаючи з 14.05.2023.
На адвокатський запит щодо виконання судового рішення листом від 01.01.2024 за №1700-0202-8/149 ГУ ПФ України повідомило про  те, що на виконання вказаного судового рішення проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 14.05.2023 по 30.11.2023 із застосуванням норм п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023 – 2684,00 грн та нараховано доплату в сумі 31685,02 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.
Починаючи з 01.12.2023 пенсія ОСОБА_1 виплачується у розмірі, визначеному з урахуванням судового рішення, а саме: 7574,88 грн, у тому числі 5368,00 грн – щомісячне підвищення відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлене на виконання рішення суду.
Кошти нараховані на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі №460/18795/23 будуть виплачені ОСОБА_1 за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України відповідно до вимог ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.ст. 23, 116 Бюджетного кодексу України.
Сторонами не заперечується, що з 01.01.2024 відповідач визначив розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».
Оскільки позивач вважає, що відповідачем допущено протиправні дії у зв`язку з виконанням відповідного судового рішення, в частині нарахування та виплати щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючій пенсіонерці у розмірі, виходячи з двох мінімальних заробітних плат, а не прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного календарного року, звернулася до суду із цією заявою.
Надаючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частиною 1 ст. 383 КАС України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Апеляційний суд наголошує, що положення ст. 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо його виконання.
Аналізуючи зазначені норми права, судова колегія зазначає, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
Як вже було зазначено вище, відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у цій справі, яке набрало законної сили, серед іншого, зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 14.05.2023 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно з законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Заявник стверджує, що з 01.04.2024 відповідачем ігнорується Рішення рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 у цій справі та всупереч своїй попередній практиці в односторонньому порядку змінено розмір щомісячного підвищення до пенсії позивача з суми, що становить два прожиткових мінімуми для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного календарного року. В якому здійснювалися такі виплати відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 №1774-VІІ, а саме 5368,00 грн до 3200,00 грн.
Тобто, зі змісту цієї заяви позивача та апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції видно, що позивач фактично не згідний з перерахунком підвищення до пенсії, проведеним на виконання судового рішення, зокрема, в частині обрахунку розміру підвищення до пенсії з 01.01.2024.
Щодо наведеного колегія суддів зазначає наступне.
У постанові від 18.03.2020 у зразковій справі №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012 не надає права Кабінету Міністрів України зменшувати розмір виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, а Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України у разі, якщо законом прямо не передбачено розмір таких виплат.
Із 17.07.2018 відновлено дію ст. 39 Закону №796-ХІІ у редакції, що діяла до 01.01.2015 в частині, яка не змінена Законом України від 04.02.2016 №987-VIII «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015 (а саме: в редакції від 09.07.2007), була викладена так: «Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України».
Вирішуючи вказаний вище спір, Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку щодо застосування розміру доплати до пенсії дві мінімальні заробітні плати.
Велика Палата Верховного суду у межах зразкової справи №240/4937/18, розглядаючи заяву пенсійного органу про роз`яснення питання можливості застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для забезпечення розміру підвищення до пенсії відповідно до вимог статті 39 Закону №796-XII з постановлених питань: яка розрахункова величина повинна застосовуватися для нарахування підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону №796-XII, а саме мінімальна заробітна плата чи прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року; чи необхідно здійснювати перерахунок розміру підвищення до пенсії позивачу у зв`язку зі зміною показника мінімальної заробітної плати/прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно із законами про державний бюджет на відповідний рік; відмовила заявнику у роз`ясненні судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду, задовольняючи позовні вимоги у справі №240/4937/18 зазначила, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 та статті 39 Закону №796-ХІІ із 17 липня 2018 року позивач має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону №796-ХІІ, тому судове рішення Великої Палати Верховного Суду є зрозумілим і підстав для його роз`яснення немає.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX установлені розміри мінімальної заробітної плати: у місячному розмірі 6700 грн (6700,00 грн х 2 = 13400,00 грн).
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-IX установлені розміри мінімальної заробітної плати: у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 42,6 гривні, з 1 квітня - 48 гривень.
При цьому визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень.
Враховуючи викладене, на виконання судового рішення відповідач здійснив нарахування доплати до пенсії у порядку ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у такому порядку: до 31.12.2023 (включно) у розмірі двох мінімальних заробітних плат, розміри яких установлені Законами про Державний бюджет України на відповідні роки; з 01.01.2024 у розмірі двох мінімальних заробітних плат 3200,00 грн (1600,00 грн х 2).
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що нарахування та виплата вказаного підвищення до пенсії позивачу в 2024 році в сумі 3200 грн не суперечить діючому законодавству та рішенню суду, яким зобов`язано відповідача здійснити нарахування і виплату цього підвищення у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Колегія суддів вважає, що нарахування відповідачем доплати до пенсії відповідно до ст. 39 Закону №796-XII на виконання судового рішення починаючи з 01.01.2024 із застосуванням розрахункової величини 1600,00 грн, є правомірним, а вимоги заяви позивача про застосування приписів ст. 383 КАС України до відповідача є безпідставними.
Доцільно зауважити, що Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що на час розгляду апеляційної скарги, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.04.2024 у справі №240/19227/21 дійшла висновку, що з набранням чинності Законом №1774-VIII мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина, зокрема, для обрахунку підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, право на яке у таких осіб виникло на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ (у редакції, що діяла до 01.01.2015). Закон №1774-VIII прийнятий у часі пізніше від Закону №796-ХІІ, а тому повинна застосовуватися визначена ним розрахункова величина прожитковий мінімум для працездатних осіб.
Однак, під час розгляду заяви щодо виконання рішення суду у цій справі не можуть бути застосовані висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.04.2024 у справі №240/19227/21, оскільки згідно з резолютивною частиною рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023, яке набрало законної сили, ГУ ПФ України у Рівненській області зобов`язано здійснити з 14.05.2023 нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі, визначеному ст. 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік). 
Колегія суддів зауважує, що суд не вправі змінювати зміст резолютивної частини судового рішення, яке набрало законної сили, у зв`язку зі зміною правової позиції Верховного Суду після його постановлення.
Підсумовуючи викладене у сукупності, зменшення з січня 2024 року розміру підвищення до пенсії на виконання рішення суду, яке набрало законної сили та не змінене та скасоване, не призвело до порушень статей 22, 64, 129-1 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки Законом №3460-ІХ, який неконституційним не визнаний, змінено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду (1600,00 грн).
За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні заяви.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі №460/18795/23/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк