ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2024 року 
м. Київ
справа № 699/822/20
провадження № 51-1653 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої                                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника
 ОСОБА_6 на вирок Черкаського апеляційного суду від 06 березня 2024 року щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нехворощ Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.       Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від
18 жовтня 2023 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень. На підставі п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 80 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання за ч. 1 ст. 296 КК у виді обмеження волі строком на 3 роки 4 місяці у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2020 року.
2. Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та інших заходів забезпечення кримінального провадження.
3. Черкаський апеляційний суд 06 березня 2024 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасував і ухвалив новий вирок, яким
призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2020 року у виді обмеження волі строком на 6 місяців та остаточно призначив покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без зміни.
4. За обставин, детально викладених у вироку, 06 серпня 2020 року близько 03:00 години, ОСОБА_7 перебуваючи на території урочища Чорноволівський Став, на березі ставу біля с. Ситники Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, виявив човен, на якому стояв бензиновий двигун, що належить ОСОБА_8 , та реалізуючи раптово виниклий умисел на крадіжку чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за відсутності власника та інших осіб, шляхом вільного доступу, таємно викрав з корми на човні бензиновий двигун марки «MERKURY» вартість якого відповідно до висновку експерта від 29 вересня 2020 року № 8/792 складає 7 544,33 грн Викрадений двигун ОСОБА_7 виніс з місця вчинення крадіжки та надалі розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків у розмірі 7 544,33 грн.
5. Таким чином, ОСОБА_7 вчинив дії спрямовані на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
6. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати вирок суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд в цьому суді. На обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що судом апеляційної інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не враховано положень ст. 80 КК, а також правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 487/3326/15-к, не наведено жодної норми права, якою керувався суд. Також, стверджує, що матеріали справи не містять даних про звернення до виконання вироку Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2020 року, а тому, на думку захисника, апеляційний суд неправильно послався на положення статей 537, 539 КПК. Вказує на невідповідність рішення суду апеляційної інстанції вимогам КПК.   
Позиції учасників судового провадження
7. Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника та просила вирок суду апеляційної інстанції залишити без змін. 
Мотиви Суду
8. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
9. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
10. Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185 КК в касаційній скарзі не оспорюються. 
11. Відповідно до положень ст. 420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.  
12. На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.
13. Так, не погоджуючись з вироком місцевого суду, прокурор звернувся з апеляційною скаргою у якій просив скасувати його з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК у виді штрафу та звільнивши його від відбування покарання за ч. 1 ст. 296 КК у виді обмеження волі строком на 3 роки 4 місяці у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2020 року порушив вимоги закону та не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, а саме ст. 71 КК.
14.Суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи прокурора, дійшов умотивованого висновку, що місцевий суд неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
15. Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 раніше судимий, за вироком Богуславського районного суду Київської області від
06 березня 2020 року за ч. 1 ст. 296 КК йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 4 місяці, від відбування якого він був звільнений на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком на 2 роки. Однак, під час іспитового строку, а саме 06 серпня 2020 року ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК.
16. Відповідно до положень ч. 3 ст. 78 КК у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК.
17. За змістом ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
18. Як обґрунтовано зазначив суд апеляційної інстанції, у разі засудження особи за злочин, вчинений в період іспитового строку за попереднім вироком, і призначення за новим вироком такого покарання, яке на підставі приписів ч. 3 ст. 72 КК не підлягає складанню з іншими видами покарань при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, суд, керуючись статтями 71, 72, 75 КК має призначити таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. В такому випадку, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком вважається покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням на підставі статей 75, 79, 104 КК.
19. З огляду на викладене необґрунтованими є доводи сторони захисту про неврахування судом апеляційної інстанції у ході призначення засудженому покарання положень ст. 80 КК.
20. Посилання сторони захисту на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 487/3326/15-к не є релевантним. Висновок викладений у згаданій постанові стосується правил призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, які застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. 
21. Твердження захисника про відсутність даних про звернення до виконання вироку Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2020 року, у зв`язку з чим, на його думку, апеляційний суд неправильно послався на положення статей 537, 539 КПК є безпідставними.
22. Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що для звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності, виконання обвинувального вироку, необхідно встановити обставини, що дають підстави для прийняття такого рішення, ухвалення якого регламентується статтями 537, 539 КПК. Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 27 листопада 2019 року у справі № 577/4735/18, від 02 листопада 2023 року у справі № 521/5428/23. 
23. Зі змісту вироку апеляційного суду вбачається, що клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_7 від призначеного за вироком Богуславського районного суду Київської області від 06 березня 2020 року покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку вирішувалось в справі № 358/1036/18 та ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2022 року відмовлено у його задоволенні, оскільки ОСОБА_7 06 серпня 2020 року вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, а тому його звільнення від призначеного покарання у випадку ухвалення обвинувального вироку за ст.185 КК зробить неможливим застосування положень статей 78, 71, 72 КК.  
24. Апеляційний суд дійшов висновку, що на час постановлення вироку Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2023 року у суду не було даних про те, що ОСОБА_7 відповідним рішенням було звільнено від відбування покарання чи він відбув це покарання, тому місцевий суд повинен був призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 71 КК.
25. Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про необхідність застосування у даній справі положень ст. 71 КК та неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 80 КК, з чим погоджується і суд касаційної. 
26. Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 420 КПК. 
27. Враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального не встановлено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Черкаського апеляційного суду від 06 березня 2024 року щодо
ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                    ОСОБА_3