ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 серпня 2024року місто Київ
Справа № 359/5321/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/13787/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Судді-доповідача:                     Желепи  О. В.,
суддів:                                      Мазурик О. Ф., Немировської О. В.
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Кислощук Яни Сергіївни в інтересах Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року про відмову у видачі судового наказу (постановлену у складі судді Семенюти О.Ю.)
у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги з розподілу природного газу
 
ВСТАНОВИВ
 
Утравні 2024 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення  ОСОБА_2 заборгованості за послугу з розподілу природного газу за період з 01.09.2023 по 31.03.2024 в розмірі 2 714 грн 29 к., 3 % річних в розмірі 02 грн 98 к., інфляційні втрати 01 грн 28 к., а також 302 грн 80 к. судового збору.
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 рокувідмовлено у видачі судового наказу.
 
Не погоджуючись з такою ухвалою, Кислощук Я. С. в інтересах Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» 25 червня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» направила до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.
 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового та надмірно формалізованого висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав не зазначення заявником реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника. 
Вказує, що п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України визначено, що в заяві має бути вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта боржника (для фізичних осіб - громадян України), заявником відповідно до вказаних вимог зазначено паспортні данні боржника та зазначено, що РНОКПП - відсутній.
Також вказує, що відповідно до рішення Бориспільського міського суду від 10.12.2001 по справі № 2-5064/01 ОСОБА_2 має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження в даній справі.
 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції керувався тим, що у заяві про видачу судового наказу не вказанореєстраційний номер облікової картки платника податків боржника. А згідно довідки «Інформаційних судових систем» отримати реєстраційний номер облікової картки ОСОБА_2 не має можливості, оскільки фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати.
 
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок не відповідає вимогам закону.
 
Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Згідно з п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.
Так відповідно до ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі  судового наказу, якщо:
1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;
2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;  
3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;                      
4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;
5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;
6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;
7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;
8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;
9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
 
За змістом статті 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено:
1) найменування суду, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;
4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;
5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
 
З аналізу вказаної статті слідує, що у заяві про видачу судового наказу заявник має зазначити РНОКПП боржника за його наявності або номер і серію паспорта боржника.
Як вбачається із заяви про видачу судового наказу, в ній зазначено паспортні данні боржника та вказано, що РНОКПП - відсутній.
Таким чином, заявником дотримано вимоги п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України та вказано відповідні данні.
 
Щодо посилання суду на те, що судом вчинені дії по отриманню реєстраційного номеру облікової картки ОСОБА_2 , однак не отримано за таким запитом інформації, апеляційний суд зазначає, що вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у видачі судового наказу. 
 
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу та допустив надмірний формалізм
 
При цьому у практиці Європейського Суду з прав людини існує точка зору, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення ЄСПЛ у справах "Белеш та інші проти Чеської Республіки" 2002 року, "Волчлі проти Франції" 2007 року).
 
Згідно з частиною шостою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року про відмову у видачі судового наказу постановлена з порушенням норм процесувального права, перешкоджає подальшуму провадженню у справі, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
 Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-383, 389 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу Кислощук Яни Сергіївни в інтересах Київської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»- задовольнити.
 
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2024 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України
 
Повний текст постанови складено 15 серпня 2024 року.
 
Суддя-доповідач                                                                            О. В. Желепа

Судді                                                                                              О. Ф. Мазурик

                                                                                                 О. В. Немировська