ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 вересня 2024 року
м. Київ
 
справа № 127/18042/20
провадження № 61-909св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮРСЕРВІС»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги  ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 нарішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року у складі судді Венгрин О. О., додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2022 року у складі судді Венгрин О. О. та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2023 року у складі колегії суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В., Якименко М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «ЮРСЕРВІС» про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує немайнові права, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та компенсацію 150 000,00 грн моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що вона є арбітражним керуючим та здійснює діяльність на підставі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 01 лютого 2013 року № 4. Господарським судом її було призначено арбітражним керуючим у справі № 10/47-08 про банкрутство ДП «Тростянецький спиртовий завод».
ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_2 поширив щодо неї недостовірну інформацію в мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_17, яка перебуває у вільному доступі під назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_6» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Цього ж дня вказана публікація розміщена в мережі Інтернет на інших інтернет-порталах, засновниками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зокрема за посиланням: 
ІНФОРМАЦІЯ_18. ІНФОРМАЦІЯ_8 ТОВ «ЮРСЕРВІС» поширило щодо неї недостовірну інформацію в мережі Інтернет на сайті politica.com.ua, яка була опублікована за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_15».
У подальшому вказані публікації було розміщено загалом на 69 сайтах, а також поширено у мережі «Фейсбук» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 
У спірних публікаціях зазначено її прізвище та ім`я, її особисті приватні фото, а також інформація щодо близьких людей. Інформація, яка міститься у наведених статтях, не відповідає дійсності та містить фактичні твердження про події та явища, яких не існувало. Інформація, поширена на сайтах у загальнодоступній мережі Інтернет, є недостовірною, містить негативну інформацію про неї та про її професійну діяльність, що принижує її честь і гідність, псує ділову репутацію, формує щодо неї негативну соціальну оцінку та порушує особисті немайнові права.
Крім того, вказані обставини стали для нею стресовою ситуацією та призвело до того, що вона змушена постійно виправдовуватись, пояснюючи, що опубліковані статті є непорозумінням. У зв`язку з цим вона перебувала у стані морального пригнічення, дискомфорту та душевного хвилювання. Зважаючи на нервову напруження у неї погіршився стан здоров`я та вона вимушена була пройти курс лікування. За таких обставин їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає у постійних хвилюваннях та постійному нервовому напруженні, оскільки порушився її звичайний режим життя.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 інформацію, опубліковану:
ІНФОРМАЦІЯ_5 на сайтах за посиланнями:
ІНФОРМАЦІЯ_19;
ІНФОРМАЦІЯ_2 , з назвою публікацій « ІНФОРМАЦІЯ_6 », такого змісту:
«ІНФОРМАЦІЯ_20»;
« ІНФОРМАЦІЯ_7 »;
ІНФОРМАЦІЯ_8 на сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_21 з назвою публікації «ІНФОРМАЦІЯ_15», такого змісту:
«Участвуя в многочисленных финансовых махинациях, она ведет роскошный образ жизни - дорогие курорты, тачки, яхты».
Зобов`язано ОСОБА_2 на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті ІНФОРМАЦІЯ_17 спростування недостовірної інформації такого змісту:
«Спростування.
Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:
У публікації висвітлено неправдиві та недостовірні відомості про те, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 здійснює чи здійснювала розпродаж майна підприємства - боржника ДП «Тростянецький спиртовий завод».
У публікації зазначено неправдиві та недостовірні відомості про те, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком здійснюють продаж (розпродаж) майна цілого ряду боржників.
Недостовірною є інформація про вчинення арбітражним керуючим ОСОБА_1 будь-яких незаконних дій при виконанні повноважень розпорядника майна ДП «Тростянецький спиртовий завод».
Зобов`язано ОСОБА_3 на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті ІНФОРМАЦІЯ_22 спростування недостовірної інформації такого змісту:
«Спростування.
Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:
У публікації висвітлено неправдиві та недостовірні відомості про те, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 здійснює чи здійснювала розпродаж майна підприємства - боржника ДП «Тростянецький спиртовий завод».
У публікації зазначено неправдиві та недостовірні відомості про те, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком здійснюють продаж (розпродаж) майна цілого ряду боржників.
Недостовірною є інформація про вчинення арбітражним керуючим ОСОБА_1 будь-яких незаконних дій при виконанні повноважень розпорядника майна ДП «Тростянецький спиртовий завод».
Зобов`язано ТОВ «ЮРСЕРВІС» на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті ІНФОРМАЦІЯ_23 спростування недостовірної інформації наступного змісту:
«Спростування.
Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:
У публікації вказано недостовірні та неправдиві відомості про участь ОСОБА_4 у багаточисленних фінансових махінаціях».
Зобов`язано ОСОБА_2 на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Зобов`язано ОСОБА_3 на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_6» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_18/.
Зобов`язано ТОВ «ЮРСЕРВІС» на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_15» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн компенсації моральної шкоди.
Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн компенсації моральної шкоди.
Стягнено з ТОВ «ЮРСЕРВІС» на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн копенсації моральної шкоди.
Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «ЮРСЕРВІС» на користь ОСОБА_1 по 2 198,07 грн судового збору.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
у спірних публікаціях, а саме в частині статті - «ІНФОРМАЦІЯ_20.», «ІНФОРМАЦІЯ_10 » відповідачі стверджують про те, що арбітражний керуючий ОСОБА_1 , як розпорядник майна ДП «Тростянецький спиртовий завод», спільно зі своїм чоловіком розпродують майно банкрутів, проте доказів на підтвердження опублікованого ОСОБА_2 , ОСОБА_3  не надали. Факт продажу майна позивачем спростовується, тим, що розпорядження майном є першою процедурою у справах про банкрутство, в якій комітетом кредиторів та судом визначається подальша процедура банкрутства, спеціальне законодавство про банкрутство не відносить до повноважень арбітражного керуючого продаж майна на стадії розпорядження майном. ОСОБА_1 у справі № 10/47-08 виконувала повноваження розпорядника майна на стадії розпорядження майном, тобто факт продажу майна підприємства-боржника арбітражним керуючим, який опубліковано відповідачами, є недостовірний. Продаж майна у процедурі банкрутства здійснюється у ліквідаційній процедурі (або в процедурі санації), але справа № 10/47-08 перебувала на стадії розпорядження майном. При цьому звіти про виконану роботу арбітражним керуючим ОСОБА_1 без зауважень прийняті до відома господарським судом і комітетом кредиторів. Крім того, у спірній публікації відповідачами зазначено про спільні дії позивача зі своїм чоловіком щодо продажу майна банкрутів, але доказів підтвердження цього факту відповідачами не надано, тому опублікована інформація не перевірена та недостовірна;
задоволенню не підлягає позовна вимога про визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права  ОСОБА_1 , інформація, що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_5 з назвою публікацій «ІНФОРМАЦІЯ_6», в іншій частині, оскільки зазначена частина інформації, яку поширили відповідачі, містить оціночні судження, припущення, автор застосовує слова «А если так, то...», ставить запитання, розмірковує, наводить висловлювання, які не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності;
з відповіді Вінницької обласної прокуратури від 17 серпня 2021 року №09/2-1152-19, вбачається, що позивач ОСОБА_1 не є заявником, потерпілим чи іншим учасником у кримінальному провадженні за фактом розкрадання обладнання ДП «Тростянецький спиртовий завод» та щодо неї як арбітражного керуючого ДП «Тростянецький спиртовий завод» рішення не приймалось, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлялося. Отже, інформацію в статті «Участвуя в многочисленных финансовых махинациях, она ведет роскошный образ жизни - дорогие курорты, тачки, яхты», опублікована ІНФОРМАЦІЯ_8,  необхідно визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, оскільки відсутні докази, які б підтверджували її дійсність/участь ОСОБА_1 у фінансових махінаціях. Посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного;
судом встановлено, що позивачу неправомірними діями відповідачів спричинено моральну шкоду, оскільки позивач ОСОБА_1 зазнала певних страждань через поширення недостовірної інформації щодо неї відповідачами, нервувала. Враховуючи глибину душевних страждань позивача, при цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1  компенсацію моральної шкоди з  ОСОБА_2 - 20 000,00 грн, з   ОСОБА_3 - 10 000,00 грн, з  ТОВ «Юрсервіс» - 10 000,00 грн.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2022 року стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «ЮРСЕРВІС» на користь ОСОБА_1 витрати, понесені у зв`язку з отриманням письмових доказів (довідок про власників сайтів) по 600,00 грн з кожного та по 9 083,38 грн витрат на правничу допомогу. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, вимог про компенсацію моральної шкоди та судового збору скасовано й ухвалено у цій частині нове рішення.
Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_5 за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з назвою публікації «ІНФОРМАЦІЯ_6», такого змісту (мовою оригіналу):
«В «теме» и «схеме» ли ОСОБА_1? Конечно! Ведь госпоже управляющей были известны факты разворовывания имущества спиртзавода и умышленного введения его в долговые обязательства, а также факт невыполнения предписаний экологической инспекции. А если так, то процедура санации и банкротства предприятия должна была проходить совершенно по другой схеме. ОСОБА_1 должна была инициировать расследование в отношении менеджмента спиртового завода, а также фирмачей, которые на оборудовании завода-банкрота занимались производством спирта, убивая людей и природу вокруг»;
«ОСОБА_1 идет по беспределу. А пока что, буквально неделю назад, 15 июня, арбитражная управляющая по полному беспределу пробила в «своем» Хозяйственном суде постановление ОСОБА_6 о распродаже движимого имущества должника. Решение завуалировано под якобы защиту конституционных прав на получение вознаграждения за труд - речь идет о погашении зарплаты рабочим. Еще несколько подобных "решений" - и остатки завода за копейки можно будет выставлять на приватизацию. А виновные в его разграблении так и не будут наказаны».
Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_8 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_11 з назвою публікації (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_15», такого змісту:
« Цель ОСОБА_1 , арбитражной управляющей из Винницы, - окончательное разрушение государственного предприятия «Тростянецкий спиртовый завод. ОСОБА_1 - винтик в чудовищной и опасной для жизни и окружающей среды системе».
Зобов`язано ОСОБА_2 на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_17 спростування недостовірної інформації такого змісту:
«СПРОСТУВАННЯ.
Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:
«неправдивою та недостовірною є інформація, що арбітражному керуючому ОСОБА_1 відомі факти розкрадання майна спиртового заводу та умисного введення його у боргові зобов`язання»;
«неправдивою та недостовірною є інформація про наявність у ОСОБА_1 обов`язку ініціювати розслідування стосовно менеджменту заводу чи контрагентів ДП «Тростянецький спиртовий завод».
Зобов`язано ОСОБА_3 на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_29 спростування недостовірної інформації такого змісту:
«СПРОСТУВАННЯ.
Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:
«неправдивою та недостовірною є інформація, що арбітражному керуючому ОСОБА_1 відомі факти розкрадання майна спиртового заводу та умисного введення його у боргові зобов`язання»;
«неправдивою та недостовірною є інформація про наявність у ОСОБА_1 обов`язку ініціювати розслідування стосовно менеджменту заводу чи контрагентів ДП «Тростянецький спиртовий завод».
Зобов`язано ТОВ «ЮРСЕРВІС» на наступний день після набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_24 спростування недостовірної інформації такого змісту:
«СПРОСТУВАННЯ.
Повідомляємо, що відомості, які висвітлені у статті із назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_15», містять недостовірну інформацію, опубліковані без перевірки її дійсності та спростовуються, зокрема:
«у публікації висвітлено неправдиві та недостовірні відомості про те, що метою ОСОБА_4 , арбітражного керуючого із Вінниці, є руйнування державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод»;
«у публікації вказано недостовірні та неправдиві відомості про участь ОСОБА_4 у багаточисленних фінансових махінаціях та про розкішний спосіб життя».
Зобов`язано ОСОБА_2 на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_19.
Зобов`язано ОСОБА_3 на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_6» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_18/.
Зобов`язано ТОВ «ЮРСЕРВІС» на наступний день після набрання чинності рішення суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію, з назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_15» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 
Стягнено солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ТОВ «ЮРСЕРВІС» на користь ОСОБА_1 90 000,00 грн компенсації моральної шкоди.
У іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року залишено без змін.
Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2022 року змінено. Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ТОВ «ЮРСЕРВІС» на користь ОСОБА_1 по 10 600,00 грн судових витрат з кожного. Стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ТОВ «ЮРСЕРВІС» на користь ОСОБА_1 по 3 482,87 грн судового збору з кожного.
Апеляційний суд виходив з того, що як на підставу порушених особистих немайнових прав ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поширили недостовірну інформацію, опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_5 на сайтах за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_19; ІНФОРМАЦІЯ_2 з назвою публікації « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».
ТОВ «ЮРСЕРВІС» поширило опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_8 на сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_25 з назвою публікації: «ІНФОРМАЦІЯ_15».
Суд апеляційної інстанції вважав, що при вирішенні спору суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку, що поширена відповідачами інформація містила відомості про вчинення позивачем ряду протиправних дій, які містять ознаки злочинів та заслуговують на осуд, отже, є негативною, яка містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У матеріалах справи щодо ОСОБА_1 немає відомостей про вчинення нею злочинів, притягнення її до кримінальної відповідальності чи повідомлення про підозру, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Не знятої чи не погашеної судимості позивачка також не має, що підтверджується листом Вінницької обласної прокуратури від 17 серпня 2021 року № 08/2-1152-19. Спірну інформацію можливо перевірити на її відповідність дійсності, проте відповідачі цього не зробили, опублікувавши фактичні твердження, що не відповідають дійсності. Таким чином, апеляційний суд зробив висновок, що поширена відповідачами недостовірна інформація порушує немайнові права ОСОБА_1 , передбачені частиною четвертою статті 296 ЦК України.
Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, зокрема: «В «теме» и «схеме» ли ОСОБА_1? Конечно! Ведь госпоже управляющей были известны факты разворовывания имущества спиртзавода и умышленного введения его в долговые обязательства, а также факт невыполнения предписаний экологической инспекции. А если так, то процедура санации и банкротства предприятия должна была проходить совершенно по другой схеме. ОСОБА_1 должна была инициировать расследование в отношении менеджмента спиртового завода, а также фирмачей, которые на оборудовании завода - банкрота занимались производством спирта, убивая людей и природу вокруг»; «ОСОБА_1 идет по беспределу. А пока что, буквально неделю назад, 15 июня, арбитражная управляющая по полному беспределу пробила в «своем» Хозяйственном суде постановление ОСОБА_6 о распродаже движимого имущества должника. Решение завуалировано под якобы защиту конституционных прав на получение вознаграждения за труд - речь идет о погашении зарплаты рабочим. Еще несколько подобных "решений" - и остатки завода за копейки можно будет выставлять на приватизацию. А виновные в его разграблении так и не будут наказаны»; «Цель ОСОБА_1, арбитражной управляющей из Винницы, - окончательное разрушение государственного предприятия «Тростянецкий спиртовый завод… ОСОБА_1 - винтик в чудовищной и опасной для жизни и окружающей среды системе», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що поширена інформація стосовно ОСОБА_1 є оціночними судженнями авторів, їх суб`єктивними думками і не порушує немайнові права позивачки.
Поширена відповідачами інформація виходить за межі прийнятної для публічної особи критики і не є оціночними судженнями автора, а є констатацією фактів про порушення позивачем законодавства, які можуть і мають бути доведені належними доказами. Враховуючи баланс прав на свободу слова, на повагу до гідності та честі особи, а також презумпцію невинуватості, апеляційний суд зробив висновок про визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію, оскільки зазначена інформація містить фактичні твердження про вчинення нею протиправних дій. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання цієї інформації недостовірною і такою, що порушує її особисті немайнові права, підлягають задоволенню у повному обсязі.
Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції визначив суму її відшкодування з кожного відповідача окремо. Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Суд першої інстанції всупереч частині другій статті 1190 ЦК України не обґрунтував розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з кожного з відповідачів залежно від їх ступеню вини. Більше того, суд першої інстанції не врахував, що позивач просила солідарно стягнути моральну шкоду та не заявляла вимог про стягнення моральної шкоди з кожного відповідача окремо. Таким чином, суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог.
Апеляційний суд зробив висновок, що з відповідачів слід стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 90 000,00 грн компенсації моральної шкоди. На переконання суду, ураховуючи зміст та обсяги поширеної інформації, характер страждань позивача, вказаний розмір моральної шкоди відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що права позивача не порушено, оскільки спірні статті мали статус проєктів, розміщені адміністратором на сайтах помилково та були видалені менш ніж за хвилину після їх розміщення, не заслуговують на увагу, оскільки адміністратор є працівником власника сайту, а тому саме власник сайту несе відповідальність за дії працівника. Публікації з посиланням на інформаційні ресурси відповідачів у подальшому було розміщено на 69 сайтах та у соціальній мережі Facebook. Також установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_26 з електронної адреси: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ) на електронну адресу позивачки: ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ) було надіслано повідомлення зі змістом: «Новые материалы о вас». Крім цього, на час розгляду справи вказані матеріали розміщені у мережі Інтернет на сайтах відповідачів.
Щодо оскарження додаткового рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що документально підтверджені судові витрати позивача становлять 31 800,00 грн. Представник ОСОБА_3 та ТОВ «ЮРСЕРВІС» заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яке мотивоване тим, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи. Просив суд зменшити судові витрати до 8 000,00 грн.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У додатковому рішення суд першої інстанції зменшив витрати на правничу допомогу лише у зв`язку із частковим задоволенням позову. Оскільки апеляційний суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, тому додаткове рішення слід змінити. Представник ОСОБА_3 та ТОВ «ЮРСЕРВІС» не надав доказів на підтвердження невідповідності судових витрат фактично наданим послугам, а викладенні у клопотанні доводи не дають підстав для зменшення таких витрат. Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 також не спростовують реальності та співмірності судових витрат, понесених позивачем. Тому судові витрати позивача на професійну правничу допомогу та витребування доказів на суму 31 800,00 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Отже, з відповідачів на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати у розмірі 31 800,00 грн по 10 600,00 грн з кожного.
Аргументи учасників справи
У січні 2023 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, додаткове рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «ЮРСЕРВІС» є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки воно не є власником вебсайту politica.com.ua та не могло розміщувати статтю ІНФОРМАЦІЯ_8. Тому до вказаного товариства не може бути пред`явлено вимогу щодо спростування недостовірної інформації, якої не існує та не існувало на момент пред`явлення позову до суду. Належним відповідачем є ТОВ «МЕДІА ХОЛДИНГ ПОЛІТИКА». Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Права позивача не були порушені, оскільки чернетки статей (існування, яких не встановлено судами попередніх інстанцій) були розміщені у мережі Інтернет на вебсайтах помилково, тому вони були видалені менше ніж через хвилину після їх розміщення. Суди попередніх інстанцій встановили недостовірність інформації у статтях для захисту прав позивачки на майбутнє, що є недопустимим.
Суди безпідставно вказали, що публікації з посиланням на інформаційні ресурси відповідачів у подальшому були розміщені на 69 сайтах та у соціальній мережі «Facebook», оскільки не зрозуміло на яких сайтах була розміщена інформація, а зміст цих сайтів суди не досліджували. Суди також установили, що ІНФОРМАЦІЯ_26 з електронної адреси ОСОБА_2 на електронну адресу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення зі змістом: «Новые материалы о вас», проте така інформація не має жодного відношення до предмета спору у цій справі.
Позивач не надала жодного доказу того, що спірні статті були розміщені в мережі Інтернет на момент подання позову, а роздруківки статей, які було долучені до позовної заяви, у судовому засіданні як електронні документи не досліджувались.
Суди зобов`язали усіх відповідачів видалити публікації із сайтів, де було розміщено спірну інформацію про діяльність арбітражного керуючого ОСОБА_1 Проте ці публікації на 90 % присвячені розслідуванню незаконних дій керівництва ДП «Тростянецький спиртовий завод», в результаті яких у смт Тростянець виникла екологічна катастрофа, тобто дії судів порушують права мешканців вказаного населеного пункту.
Випадково поширена відповідачами інформація (існування якої не встановлено судами) про позивачку, яка була одразу, протягом хвилини після її розміщення, видалена, не завдала шкоди її особистим немайновим інтересам та не перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а саме арбітражна керуюча ОСОБА_1. надалі продовжує свою діяльність і навіть до цього часу очолює Раду арбітражних керуючих Вінницької області.
Стягнення з відповідачів на користь позивачки моральної шкоди є незаконним, оскільки предмет спору відсутній, а стаття, яка була випадково розміщена адміністраторами сайтів, видалена;
Витрати на професійну правничу допомогу, які нібито були понесені позивачкою, є необґрунтованими, не підтвердженні належними доказами та не належать до судових витрат, тому в їх стягненні з відповідачів належить відмовити.
У лютому 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, додаткове рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що до позовної заяви додані роздруківки скріншотів спірних статей, які, за твердженням позивачки, були розміщені в мережі Інтернет на момент подачі позову. Проте у матеріалах справи наявні лише паперові копії електронних доказів, які для судів стали єдиним джерелом відомостей про зміст і характер спірних матеріалів, та за результатами дослідження яких суди зробили висновок про те, що інформація про позивачку на цей час розміщена у мережі Інтернет, яка є недостовірною. Суди не встановили, зокрема факт поширення інформації щодо позивачки, зробили висновок про те, що інформація є недостовірною та негативною, на підставі недопустимих доказів - паперових копій електронних доказів без огляду судом оригіналів за їх місцезнаходженням. Факт дійсного розміщення цих матеріалів за відповідним посиланням суди не перевіряли, обмежившись лише констатацією цього факту. Саме позивач повинна довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено її особисті немайнові права.
Зобов`язуючи ОСОБА_2 на наступний день після набрання чинності рішенням суду видалити з мережі Інтернет публікації, які містять недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 , суди не врахували того, що станом на дату розгляду справи спірні публікації у мережі Інтернет відсутні, тобто суди фактично ухвалили рішення, які неможливо виконати.
Висновок апеляційного суду про те, що понесені позивачкою витрати у сумі 1 800,00 грн на отримання довідок з відомостями про власників вебсайтів належать до судових витрат, є помилковим. Ці витрати були понесені позивачем до подання позовної заяви до суду, тобто вони не є такими, що пов`язані з витребуванням доказів, суд не вирішував питання про їх витребування. Крім того, апеляційний суд необґрунтовано проігнорував наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, про які зазначали учасники справи, у зв`язку із чим безпідставно стягнув з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 31 800,00 грн.
У березні та у квітні 2023 року від ОСОБА_1 надійшли відзиви, у яких вона просить касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Відзиви мотивовані тим, що позовні вимоги у цій справі пред`явлено до належних відповідачів, а саме власників вебсайтів і авторів. Зміна власника вебсайту ТОВ «ЮРСЕРВІС» після вирішення спору не впливає на законність та обґрунтованість судового рішення. Твердження відповідачів про відсутність порушених прав позивачки та підстав для стягнення моральної шкоди є необґрунтованими. 
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилаються ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , підтверджують її позицію про наявність підстав для задоволення її позовних вимог.
Аргументи ОСОБА_2 про недопустимість електронних доказів безпідставні, оскільки у суді першої інстанції він не посилався на вказані обставини та фактично визнавав факт опублікування ним спірної інформації.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 . У задоволенні заяви ОСОБА_3 про зупинення дії постанови Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2023 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку відмовлено.
В ухвалі зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №  310/6999/19-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 757/47672/18, від 09 червня 2021 року у справі № 742/1485/19-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі №  711/9146/16- ц, від 23 грудня 2020 року у справі № 484/2781/19-ц, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №  308/3162/15- ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц.
Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про зупинення виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2023 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 . У задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення виконання оскаржених судових рішень відмовлено.
В ухвалі зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №  587/2051/18, від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17, від 30 жовтня 2019  року у справі № 711/9146/16-ц, від 25 травня 2022 року у справі № 457/1153/20, від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, від 23 листопада 2020 року у  справі № 638/7748/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08  квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, від 02 липня 2020 року у справі №  362/3912/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 31 липня 2020  року у справі № 301/2534/16-ц, від 16 квітня 2018 року у справі № 923/631/15, від 23 січня 2020 року у справі № 910/20089/17, судове рішення ухвалено з порушенням пунктів 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2023 року клопотання ОСОБА_3 про повернення надмірно сплаченого судового збору задоволено. Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва повернути ОСОБА_3 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 18 041,80 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2023 року зупинино касаційне провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників  ОСОБА_3 
22 квітня 2024 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2024 року поновлено касаційне провадження у справі. 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що  ІНФОРМАЦІЯ_5 в мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_17 та інших інтернет-порталах була опублікована стаття під назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_6», яка розміщена за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_19; ІНФОРМАЦІЯ_27.
У вказаній статті дослівно зазначено:
«ІНФОРМАЦІЯ_20»;
«В Хозяйственном суде Винницкой области слушается дело о банкротстве №10/47-08, которое находится уже на стадии процедуры распоряжения имуществом должника. Если говорить простыми словами, на что изначально и были обращены действия рейдеров - «Finita la commedia» («комедия окончена»). Сопровождает в последний путь государственное предприятие арбитражный управляющий ОСОБА_1, которая в связке со своим мужем занимается распродажей имущества целого ряда банкротов. Неудивительно, что ряд неоднозначных решений по делам о банкротстве были приняты одним и тем же судьей Хозяйственного суда Винницкой области - ОСОБА_6»;
«В «теме» и «схеме» ли ОСОБА_1? Конечно! Ведь госпоже управляющей были известны факты разворовывания имущества спиртзавода и умышленного введения его в долговые обязательства, а также факт невыполнения предписаний экологической инспекции. А если так, то процедура санации и банкротства предприятия должна была проходить совершенно по другой схеме. ОСОБА_1 должна была инициировать расследование в отношении менеджмента спиртового завода, а также фирмачей, которые на оборудовании завода-банкрота занимались производством спирта, убивая людей и природу вокруг»;
«Здесь стоит отметить, что ранее областная прокуратура уже заявляла о том, что ОСОБА_1 может быть причастна к разворовыванию средств с государственного предприятия»;
«ОСОБА_1 идет по беспределу. А пока что, буквально неделю назад, 15 июня, арбитражная управляющая по полному беспределу пробила в «своем» Хозяйственном суде постановление ОСОБА_6 о распродаже движимого имущества должника. Решение завуалировано под якобы защиту конституционных прав на получение вознаграждения за труд - речь идет о погашении зарплаты рабочим. Еще несколько подобных «решений» - и остатки завода за копейки можно будет выставлять на приватизацию. А виновные в его разграблении так и не будут наказаны».
ІНФОРМАЦІЯ_8 в мережі Інтернет на сайті politica.com.ua була опублікована стаття під назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_15», яка розміщена за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_28.
У вказаній статті дослівно зазначено:
«Цель ОСОБА_1, арбитражной управляющей из Винницы, - окончательное разрушение государственного предприятия «Тростянецкий спиртовый завод». ОСОБА_1 - винтик в чудовищной и опасной для жизни и окружающей среды системе. Участвуя в многочисленных финансовых махинациях, она ведет роскошный образ жизни - дорогие курорты, тачки, яхты».
Відповідно до свідоцтва від 01 лютого 2013 року № 4, виданого на підставі наказу Міністерства юстиції України від 25 січня 2013 року № 175/5, ОСОБА_1 здійснює діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21 березня 2008 року у справі № 10/47-08 порушено провадження про визнання ДП «Тростянецький спиртовий завод» банкрутом.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 09 квітня 2009 року у справі № 10/47-08 ОСОБА_1 призначено розпорядником майна ДП «Тростянецький спиртовий завод».
Відповідно до даних Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності засновниками сайту ІНФОРМАЦІЯ_29 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Згідно з довідками Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» з відомостями про власника вебсайту або інформацією про його встановлення від 10 серпня 2020 року, за результатами дослідження інформаційного наповнення вебсайту ІНФОРМАЦІЯ_30 встановлено, що ОСОБА_3 має відношення до створення сайту та є його власником. За результатами дослідження інформаційного наповнення вебсайту ІНФОРМАЦІЯ_17 встановлено, що ОСОБА_2 має відношення до створення сайту та є його власником.
Згідно з інформацією про власника вебсайту ІНФОРМАЦІЯ_31, його власником є ТОВ «ЮРСЕРВІС».
Відповідно до листа Вінницької обласної прокуратури від 17 серпня 2021 року № 09/2-1152-19 з приводу надання інформації про стан кримінального провадження за фактом розкрадання обладнання ДП «Тростянецький спиртовий завод», ОСОБА_1 не є заявником, потерпілим чи іншим учасником указаного кримінального провадження. Рішення стосовно неї як арбітражного керуючого ДП «Тростянецький спиртовий завод» не приймалося, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлялося.
Позиція Верховного Суду
Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження 
№ 61-20968 сво 21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження 
№ 61-2417сво19)).
Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Аналіз статті 5 ЦК України свідчить, що зазвичай чинність актів цивільного законодавства не обмежена певним строком, якщо в них не передбачено іншого. Тобто акт цивільного законодавства є чинним до його скасування у встановленому порядку. Про скасування акту цивільного законодавства чи цивільно-правової норми може бути прямо вказано в новому акті цивільного законодавства.
У частині третій статті 277 ЦК України (у редакції, чинній станом на 28 березня 2014 року) передбачалося, що «негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 1170-VII від 27 березня 2014 року, що набрав чинності 19 квітня 2014 року, частину третю статті 277 ЦК України виключено.
Тому чинне законодавство з 19 квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації.
Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, 
№ 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).
Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).
Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2019 року у справі № 757/49189/16-ц (провадження № 61-34417св18) зазначено, що «у зв`язку із внесенням з 27 березня 2014 року змін до Цивільного кодексу України, зокрема, статті 277, принцип презумпції добропорядності (частина третя статті 277 ЦК України) було виключено, а тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме - недостовірності, неточності поширеної відповідачем інформації, має відбуватися у загальному порядку».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2023 року у справі № 761/14615/21 (провадження № 61-4435св23) зазначено, що «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справа № 536/911/21 (провадження № 61-4812св23) зазначено, що «недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08грудня 2021 року у справі № 757/10886/20-ц (провадження № 61-13490св21).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 753/13197/18 (провадження № 61-7891св21) вказано, що:
«суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 278/1638/19 (провадження № 61-3525св21).
У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі 
№ 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) зроблено висновок, що: «згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи, або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес.
За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності.
Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що:
«вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.
Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).
Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).
При зверненні до суду з позовом до ОСОБА_3 позивачі просили: визнати недостовірною інформацію, опубліковану та поширену ОСОБА_3 на власній сторінці в мережі Facebook, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_1», де зазначено, про те, що ОСОБА_1 є - «авторитет», «правая рука криминального авторитета ОСОБА_12 по кличке « ОСОБА_12 »»; зобов`язати ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили видалити цю публікацію та опублікувати спростування під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_6» із вказівкою, що така інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, а також відшкодувати компенсацію моральної шкоди, а також визнати недостовірною інформацію про ОСОБА_2 , а саме інформацію про те, що він «известный в определенных кругах под именем «ОСОБА_2», «лидер организованный преступной группировки», «криминальный авторитет «ОСОБА_2», які опубліковані в мережі Інтернет на офіційній сторінці ОСОБА_3 в мережі Facebook, в статті журналіста під назвою - «ІНФОРМАЦІЯ_1», зобов`язати ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили вилучити цю інформацію шляхом її видалення та опублікувати спростування під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_6» із вказівкою, що така інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, а також відшкодувати компенсацію моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що зазначення ОСОБА_3 у публікації того, що ОСОБА_1 «авторитет», «правая рука криминального авторитета ОСОБА_12 по кличке «ОСОБА_12 »», а ОСОБА_2 - «криминальный авторитет «ОСОБА_2 »», є оціночними судженнями, правдивість яких не можна перевірити на предмет їх дійсності.
Такі висловлювання є вираженням суб`єктивної думки і поглядів ОСОБА_3 і не свідчать про приниження честі, гідності та ділової репутації позивачів. У публікації, викладеній ОСОБА_3 , міститься текст, виділений лапками: «« ОСОБА_2, известный в определенных кругах под именем « ОСОБА_2», проходил по материалам МВД как лидер организованный преступной группировки. Пик активности этой ОПГ приходился на период 2000-2004 годов. В 2005 году он покинул территорию Украины, ряд членов его группировки были задержаны, а сама группировка была фактически разгромлена». Після цієї цитати міститься посилання на сайт ІНФОРМАЦІЯ_20, на якому була раніше розміщена така інформація».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 398/3086/19 (провадження № 61-9893св20) зазначено, що: 
«за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.
Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).
Суд враховує при цьому правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, інколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (справа Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 127/30294/18 (провадження № 61-21899св19) вказано, що: 
«суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року користувач ОСОБА_2 на сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3ІНФОРМАЦІЯ_4 поширив інформацію наступного змісту:
«Мошенник! #Аферист ОСОБА_1 Внимание всем кто может знать этого человека. Это бессовестный аферист и мошенник! Который занимается обманом людей завладевая их деньгами, оскорбляя их достоинство и угрожая физической расправой за просьбы вернуть деньги обратно. Называет себя ОСОБА_1, проживает в ІНФОРМАЦІЯ_2. В данный момент известен факт обмана как минимум трёх человек. Передайте по возможности эту информацию своим знакомым и Будьте осторожны!». 
… вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.
При скасуванні рішення суду першої інстанції, апеляційний суд визнавши створену ОСОБА_2. та розміщену на його сторінці інформацію недостовірною, не узяв до уваги, що оспорювана інформація є оціночним судженням, а тому зробив помилковий висновок про часткове задоволення позову.
Натомість суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оспорювана інформація є суб`єктивною думкою автора, висловленою в образливій для позивача формі, та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані (в чому полягають шахрайські дії позивача, чим доводиться шахрайство останнього тощо). Крім того у інформації, що є предметом судового захисту, є висловлення, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 203/360/20 (провадження № 61-17422св20) зазначено, що: 
«чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.
Верховний Суд зауважує, що хоча опублікована відповідачем спірна інформація й містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій і не містить ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.
При цьому шахрай - це той, котрий дурить інших, зловживаючи їх довірою, в корисливих цілях; аферист, пройдисвіт, злодій, ошуканець, обманщик, проноза, пройда, крутій, брехун, людина, нечиста на руку.
Застосування у спірній статті слова «шахрай» не можна розцінювати як звинувачення позивача у кримінальному правопорушенні, оскільки таке слово може носити склад провокативного забарвлення і може мати різні поняття щодо діяльності особи.
Суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що спірна стаття не містить будь-яких фактичних відомостей, тверджень чи звинувачень у вчиненні позивачем конкретних кримінальних правопорушень.
Баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію не було порушено. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Крім того, матеріали справи не містять доказів стосовно того, що відповідач публічно звинуватив позивача у вчиненні злочину, а тому посилання позивача на те, що зміст статті щодо нього є фактичним твердженням про вчинення злочину, є помилковими.
Суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши вищенаведені правові норми та усталену практику ЄСПЛ, надавши належну правову оцінку наданим сторонами доказам, із дотриманням норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що спірна інформація носить характер оціночних суджень, є суб`єктивною думкою відповідача щодо діяльності позивача та не може бути ним спростована.
Таким чином, установивши, що вжиті в оскаржуваній публікації відповідачем висловлювання щодо позивача відображають лише власну оцінку реальних подій, висловлену у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень, а тому не є недостовірною інформацією, що відповідно до статті 277 ЦК України підлягає спростуванню, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/30016/15-ц (провадження № 61-25065св18) зазначено: 
«судами попередніх інстанцій установлено, що інформація, яку просить спростувати позивач, а саме: «... ОСОБА_1 намагається роздути скандал, щоб уникнути покарання за розтрату коштів та ухилення від сплати податків... Загальна сума збитків складає 200 млн. грн: 175 млн. - це було безперечно перераховано на фіктивне підприємство, а потім переведено готівкою, 25 млн. - це не сплачено податків..», була поширена у зв`язку з проведенням розслідування Головним слідчим управлінням фінансових розслідувань ДФС України та фактично містить оцінку діяльності позивача.
З огляду на характер мовно-стилістичних засобів, вказана інформація не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані. За своїм змістом така інформація є не що іншим, як оціночними судженнями. Крім того, у висловах: «Загальна сума збитків складає 200 млн. грн: 175 млн. - це було безперечно перераховано на фіктивне підприємство, а потім переведено готівкою, 25 млн. - це не сплачено податків..» відсутні посилання на особу позивача.
Частина інформації, яку просить спростувати позивач: «15» грудня на 11 годину його мали запросити в суд для того, щоб визначити міру запобіжного заходу.» є достовірною та підтверджується доказами, зокрема, повідомленням захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_4, яке адресоване заступнику начальника першого відділу ГСУ ФР ДФС України майору податкової міліції ОСОБА_5.
Таким чином, враховуючи положення статті 277 ЦК України, статті 30 Закону України «Про інформацію», суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недостовірною та спростування поширеної інформації».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
суди не звернули увагу, що ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом;
суди не врахували, що словосполучення та речення як інформація, про спростування якої просила позивачка, з огляду на мовно-стилістичні засоби не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, за своїм змістом така інформація є нічим іншим, як оціночними судженнями, суб`єктивною думкою авторів. Викладена інформація є вираженням суб`єктивної думки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , фактично коментарем тієї ситуації, яка склалась навколо проведення процедури банкрутства ДП «Тростянецький спиртовий завод» та екологічної ситуації у населеному пункті, де знаходиться підприємство. Вислови у статтях не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені;
поза увагою апеляційного суду залишилось те, що чинне законодавство з квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації.
За таких обставин, суди зробили помилковий висновок про задоволення позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує немайнові права, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
У частині третій статті 414 ЦПК України передбачено, що якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , тобто після прийняття оскаржених судових рішень. Спірні правовідносини в частині вимог про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати інформацію не допускають правонаступництва. Верховним Судом з`ясовано, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 в установлені строки ніхто не звертався. 
Враховуючи неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Верховний Суд скасовує оскаржені рішення судів та закриває провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 , на підставі частини першої статті 414 ЦПК України, пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.
Оскаржені судові рішення в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 . 
Оскільки встановлено підстави для скасування оскаржених судових рішень в зазначеній частині, то суд касаційної інстанції інші підстави відкриття касаційного провадження не аналізує.
Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).
Тому додаткове рішення суду та постанова апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судових витрат також підлягають скасуванню.
Щодо позовних вимог до ТОВ «ЮРСЕРВІС»
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження 
№ 61-11523сво23)).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження 
№ 61-3480сво21) вказано, що «Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відхиляє аргументи касаційної скарги в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо інших відповідачів (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4), з таких мотивів. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). У справі, що переглядається, інші відповідачі (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) не реалізували своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів свідчить про повну згоду з оскарженими судовими рішеннями в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо них».
У справі, що переглядається, інший відповідач (ТОВ «ЮРСЕРВІС») не скористалося своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка ТОВ «ЮРСЕРВІС» свідчить про згоду з судовими рішеннями в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ЮРСЕРВІС».
Аналіз аргументів касаційної скарги ОСОБА_2 свідчить, що в ній не наведено переконливих доводів, яким чином судові рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ЮРСЕРВІС» порушують його права та інтереси, за умови, що ТОВ «ЮРСЕРВІС» не оскаржило судових рішень в цій частині, тобто погодилися з ними.
Тому оскаржені судові рішення в зазначеній частині, що стосується ТОВ «ЮРСЕРВІС», належить залишити без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2023 року у справі № 761/14615/21 (провадження № 61-4435св23), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справа № 536/911/21 (провадження № 61-4812св23), дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення частково прийняті без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що:
касаційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково;
оскаржені судові рішення в частині позовних вимог, які пред`явлені до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасувати;
ухвалити в частині вимог до ОСОБА_2 нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, а в частині вимог до ОСОБА_3 - провадження у справі закрити;
в частині позовних вимог, пред`явлених до ТОВ «ЮРСЕРВІС», рішення суду першої інстанції в нескасованій та незміненій апеляційним судом частині та постанову апеляційного суду слід залишити без змін.
ОСОБА_2 сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 203,40 грн та касаційної скарги у розмірі 6 363,20 грн (всього 18 566,60 грн). З урахуванням результату касаційного перегляду справи, вказані судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_1 на його користь.
Керуючись статтями 141, 255, 400, 402, 410, 412, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує немайнові права, зобов`язання спростувати та видалити недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди та судових витрат скасувати, і закрити провадження у справі в цій частині.
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує немайнові права, зобов`язання спростувати та видалити недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди та судових витрат скасувати, і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  18 566,60 грн судових витрат на сплату судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2022 року в нескасованій та незміненій апеляційним судом частині, постанову Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРСЕРВІС»про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує немайнові права (опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_8 на сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_25), зобов`язання спростувати та видалити недостовірну інформацію, стягнення 90 000,00 грн моральної шкоди, стягнення судових витрат, ?  залишити без змін.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2022 року та постанова Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2023 року в скасованих частинах втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	В. І. Крат	
 	 	
Судді:	Д. А. Гудима    Є. В. Коротенко   В. М. Коротун   Є. В. Краснощоков