П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/2848/23-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Брезіна Т.М. 
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
24 липня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про  визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.03.2023 року №241670048747 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити з 24.02.2023 року ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.03.2024 позов задоволено.
Визнано протиправними дії та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.03.2023 року №241670048747 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити з 24.02.2023 року ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 період військової служби з 10.11.1985 р. по 11.11.1987 р.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.    
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач 24.02.2023 р. звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 03.03.2023 р. №241670048747 відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах. У підставах для відмови вказано, що пільговий стаж позивача становить 18 років 04 місяці 17 днів, що є меншим за необхідні 20 років. До пільгового стажу не зараховано періоди з 25.09.1984 р. по 30.11.1987 р. згідно довідки №13 від 14.09.2022 р., оскільки даний період перетинається з військовою службою. (а.с. 8-9).
Позивач не погоджується з відмовою пенсійного органу у призначенні пільгової пенсії за віком, вважає рішення відповідача протиправним, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із записами військового квитка позивача підтверджується, що з 10.11.1985 р. по 11.11.1987 р. позивач проходив військову службу. Також згідно записів трудової книжки вбачається, що до та після служби в армії позивач продовжував працювати в радгоспі ім. Котовського трактористом.
Отже, цей період з 10.11.1985 р. по 11.11.1987 р. підлягає зарахуванню до стажу, який дає позивачу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Таким чином, відповідно до записів трудової книжки позивача стаж роботи на посаді тракториста-машиніста, із врахуванням до пільгового стажу періоду військової служби з 10.11.1985 р. по 11.11.1987 р. (2 роки 0 місяців 1 день), перевищує 20 років, що передбачено п.3 ч.2 статті 114 Закону N 1058-IV.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).
Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) визначено категорії осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до п. "в" ст. 13 Закону №1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Зазначена норма кореспондується із п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV, відповідно до якого чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 13.06.2019р. у справі №195/443/17 та від 22.05.2018р. в справі №683/977/17, право на зарахування до стажу для призначення особі пільгової пенсії підтверджується зокрема відомостями трудової книжки.
Стосовно доводів апелянта про неврахування періоду з 25.09.1984 р. по 30.11.1987 р. згідно довідки №13 від 14.09.2022 р., оскільки даний період перетинається з військовою службою, колегія суддів звертає увагу на таке.
Згідно з положеннями п. "в" ч. 3 ст. 56 Закону N 1788-XII час проходження військової служби зараховується до загального трудового стажу.
Положеннями абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Тобто відповідно до змісту наведеної норми, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно із записами військового квитка позивача підтверджується, що з 10.11.1985 р. по 11.11.1987 р. позивач проходив військову службу. Також згідно записів трудової книжки вбачається, що до та після служби в армії позивач продовжував працювати в радгоспі ім. Котовського трактористом.
Отже, цей період з 10.11.1985 р. по 11.11.1987 р. підлягає зарахуванню до стажу, який дає позивачу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Таким чином, відповідно до записів трудової книжки позивача стаж роботи на посаді тракториста-машиніста, із врахуванням до пільгового стажу періоду військової служби з 10.11.1985 р. по 11.11.1987 р. (2 роки 0 місяців 1 день), перевищує 20 років, що передбачено п.3 ч.2 статті 114 Закону N 1058-IV.
Наявність у позивача загального страхового стажу становить 31 рік 3 місяці 9 днів, що визнається відповідачем та не підлягає доведенню судом. Отже, суд встановив, що на день звернення до пенсійного органу із заявою від 24.02.2023 р. позивач досяг 55 річного віку, стаж його роботи трактористом-машиністом, що безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспі та інших підприємствах сільського господарства, перевищував 20 років, а наявний загальний страховий стаж перевищував 31 рік.
Враховуючи викладене, колелегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач відповідно до вимог п.3 ч.2 статті 114 Закону N 1058-IV мав право на призначення йому пенсії на пільгових умовах при досягненні 55 річного віку, а тому оскаржуване рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії, є протиправною та підлягає скасуванню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що з метою належного захисту та ефективного відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача призначити з 24.02.2023 року ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу позивача період військової служби з 10.11.1985 р. по 11.11.1987 р.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.