КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К  Р А Ї Н И
 
24 червня 2024 року                                                                                    м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участю секретаря судового засідання Карпенко Д.С., захисника особи порушника ОСОБА_1 - адвоката Харчука О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Гармаша М.Ю. на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року, якою 
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в ТОВ "Харчові технології", проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
 
визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, 124, ст. 122-4 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення, з урахуванням ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
 
В С Т А Н О В И В :
          ОСОБА_1  притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 18 листопада 2023 року о 14 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Шкода А7», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Зодчих, 30 в м. Києві, у зустрічному роз`їзді, об`їжджаючи перешкоду, здійснив частково виїзд на смугу зустрічного руху та вчинив зіткнення з автомобілем «Рено» державний номерний знак НОМЕР_2 який рухався у зустрічному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 13.1, 11.3 Правил дорожнього руху.
         Крім цього, ОСОБА_2 18 листопада 2023 року о 14 годині 55 хвилин, керуючи автомобілем «Шкода А7», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Зодчих, 30 в м. Києві та будучи причетним до ДТП, самовільно залишив місце пригоди, чим порушив п.п. 2.10 Правил дорожнього руху, був зупинений за допомогою свідків шляхом переслідування на патрульному автомобілі з увімкненими проблисковими маячками та звуковою сиреною на вул.Кільцева дорога - вул. Тулузи в м. Києві.
         Крім цього,  ОСОБА_2  18листопада 2023 року о 14 годині 30 хвилин, керував автомобілем «Шкода А7», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Кільцева дорога в м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у лікаря нарколога за адресою: м.Київ, вул. Відпочинку, 18 "Соціотерапія", згідно висновку № 006180 водій керував авто у стані алкогольного сп`яніння, фіксація правопорушення на нагрудну бодікамеру 474007 та 474048, чим порушив п.п. 2.9 а) Правил дорожнього руху.
         Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, 124, ст. 122-4 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення, з урахуванням ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
         Не погоджуючись з постановою суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Гармаш М.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року, в частині притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в частині ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
         В обґрунтування своїх вимог вказав, що судом першої інстанції було поверхнево розглянуто дану справу, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, неправильно застосовано положення Інструкції № 1452/735, ст. 266 КУпАП, ст. 19, ст. 62 Конституції України, висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах, через що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.     
         Так, сторона захисту зазначила, що в порушення ст.ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП фабула протоколу не відповідає обставинам зафіксованим на відеозаписах, наявних в матеріалах справи, а також в акті медичного огляду. У фабулі протоколу вказано, ніби ОСОБА_1 керував транспортним засобом не в стані алкогольного сп`яніння, а з ознаками сп`яніння, що в розумінні ст. 130 КУпАП, не може вважатися адміністративним правопорушенням та не тягне за собою адміністративної відповідальності. Також вказано, що нібито огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в лікаря, однак із наявного в матеріалах справи відеозапису слідує, що огляд у встановленому законом порядку взагалі не проводився. ОСОБА_1 на запитання поліцейських щодо проходження огляду погодився його пройти в медичному закладі. В подальшому, прибувши до закладу охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився від застосування Драгеру з причин недовіри до пристрою та наполягав на проведенні лабораторних досліджень. У зв`язку з фізіологічною неможливістю здачі сечі ОСОБА_1 просив дослідити зразки крові, однак всупереч положенням п. 13 Інструкції лікар відмовився проводити огляд в установленому законом порядку, що зафіксовано на 45 хв. відеофайлу. З копії акту медичного огляду вбачається, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проведено не було, натомість встановлено діагноз сп`яніння клінічно.  На думку сторони захисту, лікар нарколог мав оглянути ОСОБА_1 та провести лабораторні дослідження, однак склав висновок без проведення досліджень, що свідчить про порушення порядку медичного огляду та про недійсність висновку в силу положень п. 22 Розділу 3 Інструкції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року та ч. 5 ст. 266 КУпАП та відповідно його недопустимість як доказу. 
Заслухавши  доповідь  судді,  адвоката Харчука О.П. та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 які  підтримали подану апеляційну скаргу та просили  її задовольнити,  іх пояснення та відповіді на запитання суду, дослідивши  письмові матеріали справи і зокрема повністю переглянувши відеозапис з боді камер поліцейських, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги,  а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. 
 
Насамперед слід зауважити, що клопотання сторони захисту про поновлення строку на апеляційне оскарження окремому  розгляду не підлягає в силу того, що  апеляційна скарга подана у визначений КУпАП строк. 
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
З тексту апеляційної скарги встановлено, що сторона захисту оскаржує постанову Святошинського районного суду м. Києва від  16 лютого 2024 року, лише в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому висновки суду першої інстанції про винуватість останнього за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, апеляційним судом не перевіряються.  Теж саме підтвердив в суді апеляційної інстанціх  захисник  Харчук О.П.
 
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина цілком доведена та підтверджується доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 728654 від 18 листопада 2023 року, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції  від 18 листопада 2023 року, та відеозаписом з бодікамер працівників поліції. 
Однак з таким висновком суду, апеляційний суд погодитися не може, виходячи з наступного. 
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 728654 від 18 листопада 2023 року встановлено, що водій ОСОБА_1 18 листопада "202" року о 14 годині 55 хвилин в м. Києві по вул. Кільцева дорога керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.
 
Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Статтею 130 КУпАП України передбачено притягнення водіїв до адміністративної відповідальності, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
 
Разом з тим, фабула протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає обставинам наявним в матеріалах справи.
 
Так, у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом не в стані алкогольного сп`яніння, а з ознаками сп`яніння, що в розумінні положень ст. 130 КУпАП, не може вважатися адміністративним правопорушенням та не тягне за собою адміністративної відповідальності. 
 
Більш того, в даному протоколі взагалі не вказана частина ст. 130 КУпАП, яка, на думку працівників поліції, була порушена ОСОБА_1 .
 
Вищенаведені обставини дають підстави апеляційному суду констатувати, що у даній справі має місце істотне порушення працівниками УПП в м. Києві процесуальних норм під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 728654 від 18 листопада 2023 року, а отже цей протокол, у розумінні ст. 251 КУпАП, не можна вважати допустимим доказом по справі.
 
Відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
 
Відповідно до п. 15 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року  встановлено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.
 
З вищенаведеного встановлено, що результати медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння вважаються достовірними за умови, що вони були отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результати яких зафіксовані в акті та висновку. 
 
Відповідно до п.п. 12, 13 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.
 
Відповідно до п. 22 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
 
Відповідно до с. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
 
Разом з тим, з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції який був досліджений судом апеляційної інстанції встановлено,  що лікар нарколог фактично не проводив лабораторних досліджень Так,  ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест за допомогою газоаналізатора "Драгер". Разом з тим,  ОСОБА_1 неодноразово робив вигляд, що він начебто задуває у мундштук імітуючи освідування, що продовжувалося декілька разів . На зауваження працівника поліції та лікаря не реагував, а навпаки поводив себе конфліктно, відверто  провокуючи  працівників поліції, що продовжувалося протягом всього часу  знаходження ОСОБА_1 в медичному закладі і така його поведінка, з боку працівників поліції залишилась без правового реагування .  В подальшому йому було запропоновано здати аналіз сечі  і надано для цього можливість. Але мінімум двічі він фактично не хотів здавати аналіз, хоча йому неодноразово наливали  питної води, витримували  інтервал часу і це прововжувалося досить тривалий час. Він знову імітував, але   відповідний  аналіз не здав, вимагаючи від лікаря, щоб він відібрав у нього кров з вени.  Дії ОСОБА_1 свідчать про наявність ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП а саме  відмова особи, яка керує  транспортним засобом від проходження  відповідно до встановленого порядку  огляду на стан алкогольного, наркотичного  чи іншого сп`яніння , що також охоплюється ч.1 ст. 130 КУпАП але становить зовсім інші обставини.  Далі  слід зазначити, що відповідно до відеозапису, лікар в подальшому просто заповнив  Висновок  ( а.с. 5 )  і оголосив ОСОБА_1 , що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, не дивлячись на те, що жодну медичну процедуру  в межах медичного огляду проведено не було у зв'язку з поведінкою ОСОБА_1 направленою на фактичну відмову від проходження  медичного огляду,  замість того, щоб  належним чином зафіксувати факт відмови від проходження освідування на предмет вживання алкогольних напоїв і таким чином  всебічно, повно і правильно встановити  фактичні обставини  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.     
Вищевказане  свідчить про порушення порядку медичного огляду, що як наслідок тягне за собою  про недопустимість  доказу - висновку  щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції  від 18 листопада 2023 року, в силу положень п. 22 Розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року та ч. 5 ст. 266 КУпАП.
 
Відповідно до положень ст. 1 та ч. 1 ст. 2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
 
Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
 
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
 
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
 
Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
 
У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
 
Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП не може бути  належним  доказом вини особи, оскільки суперечить фактичним обставинам зафіксованим на відеокамері поліцейських і не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".        
 
Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст. 280 КУпАП, не було з`ясовано усіх  фактичні обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме  керування  автомобілем "Шкода А7"з ознаками алкогольного сп'яніння, чим порушив п.п.2.9 а) ПДР. 
 
Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього. Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за тими обставинами, за якими суд першої інстанції визнав його винним. 
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
 
Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає  частковому  задоволення, а постанова Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП  в частині  ст. 130 ч.1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях  ОСОБА_1   складу адміністративного правопорушення за даними обставинами . 
Разом з тим ОСОБА_1 визнаний винним за ст. 124 та 122-4 КУпАП  що а ні ним а ні його захисником не оскаржувалось .  Стягнення було накладено в строк передбачений КУпАП  16 лютого 2024 року .  Відповідно до вимог  ч.9 ст. 294 КУпАП, у разі зміни постанови  в частині накладення  стягнення  в межах  передбачених санкцією  статті КУпАП, воно не може бути посилено . 
Відповідно до вимог ч.2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька  адміністративних правопорушень, справи про які одночасно  розглядаються  одним і тим же органом, стягнення накладається  в межах санкції, встановленої за більш серйозне  правопорушення  з числа вчинених . В даному випадку, враховуючи санкції  ст. 122-4 КУпАП та ст. 124 КУпАП, то суд приходить до висновку про  зміну  накладеного стягнення до двохсот неоподатковуваних  мінімумів  доходів громадян, тобто 3400грн, як це передбачено санкцією ст. 122-4 КУпАП .  
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -                                 
ПОСТАНОВИВ:
         Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 - адвоката Гармаша М.Ю. - задовольнити частково. 
         
         Змінити постанову Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року, якою   ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, 124,  122-4 КУпАП України в частині визнання його винним за ч.1 ст. 130 КУпАП .
         
         Скасувати  постанову  Святошинського районного суду міста Києва від  16 лютого  2024 року в частині визнання його винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП і закрити  в цій частині провадження  відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП  за  відсутністю в його діях даного складу адміністративного правопорушення . 
         
         Вважати ОСОБА_1   винним  за ст. 124, 122-4 КУпАП змінивши відповідно до ч.9 ст. 294 КУпАП  та ст. 36 КУпАП  адміністративне стягнення в бік пом`якшення  розміру штрафу до двухсот  неоподатковуваних мінімумів доходів  громадян, що становить  3 400 грн ( три тисячи чотириста гривень ) . 
         
         В інший частині постанову Святошинського районного суду міста Києва  від 16.02.2024 залишити без змін 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя
Київського апеляційного суду                                                           Р.М. Ігнатов

Справа № 759/23794/23
Апеляційне провадження № 33/824/2923/2024
Категорія:  ч. 1 ст. 130  КУпАП
Суддя у першій інстанції -  Бандура І.С.
Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.