ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/13174/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Кондратова І. Д., Кролевець О. А.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю. А.,

представників учасників справи:
позивача - Медведський В. В.,
відповідача - Кузнецов І. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національної поліції України

на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Шапран В. В., Андрієнко В. В., Буравльов С. І.
від 11.06.2024

за позовом Національної поліції України 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"
про стягнення заборгованості,
1. Історія справи
Національна поліція України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення штрафних санкцій за порушення зобов`язань за договором № 151НП від 25.05.2022 про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) в частині дотримання строків поставки товару у розмірі 19 704 697,99 грн, з яких 1 543 686,02 грн пені та 18 161 011,97 грн штрафу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2024 у справі № 910/13174/23 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на користь Національної поліції України 154 368,60 грн пені та 1 816 102,10 грн штрафу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Національна поліція України звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2024 у справі № 910/13174/23 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 1 389 317,42 пені та 16 344 909,87 грн штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Постановою від 21.05.2024 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2024 у справі № 910/13174/23.
25.05.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" подано заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно із якою відповідач просив стягнути з Національної поліції України витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 20000,00 грн.
2. Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Додатковою постановою від 11.06.2024 Північний апеляційний господарський суд частково задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Присудив до стягнення з Національної поліції України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом справи № 910/13174/23.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
- під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції представником відповідача було надано відзив та заперечення на апеляційну скаргу, а також адвокат Кузнецов І. С. брав участь у судовому засіданні 21.05.2024;
- дослідивши поданий відповідачем відзив на апеляційну скаргу та заперечення колегія суддів встановила, що під час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційного перегляду справи позиція Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" фактично не змінювалася. Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є подібними до аргументів, викладених у відзиві на позовну заяву. Тобто, правова позиція Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" щодо суті спору вже була сформована до апеляційного перегляду справи, а доказів додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається; 
- зі змісту поданих Національною поліцією України заперечень щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про ухвалення додаткового рішення слідує, що в провадженні Північного апеляційного господарського суду перебуває(ла) значна кількість аналогічні спорів між позивачем та відповідачем, в яких досліджувалися подібні за змістом обставини, подавалися процесуальні документи, які є однотипними та ґрунтуються на одних і тих самих правових підставах та подібних доказах, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень (зокрема, у справах №910/13046/23, №910/13004/23, №910/14264/23). А тому, питання підготовки відзиву на апеляційну скаргу та заперечень (з огляду на їх неодноразове подання під час розгляду аналогічних спорів) не вимагає значних затрат часу та зусиль, оскільки відповідно до наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації адвокат Кузнецов І.С. є представником Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" під час розгляду аналогічних спорів;
- послуга з аналізу апеляційної скарги позивача, аналіз відповіді на відзив та відправлення вказаних процесуальних документів до суду поглинається підготовкою відзиву на апеляційну скаргу та заперечень, тому не вбачається підстав для здійснення окремої оплати цих послуг. До того ж, такі види послуг як направлення документів не потребують спеціальних знань у галузі права та не можуть бути віднесенні до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому витрати на здійснення вказаних робіт не можуть бути відшкодовані, як витрати на професійну правничу допомогу;
- водночас суд вважає, що участь адвоката Кузнецова І.С. у судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 21.05.2024 у даній справі є дійсними та необхідними послугами у цій справі;
- керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи що справа не є складною (предметом даного спору є стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань за договором №151НП від 25.05.2022) суд вважає, що розмір заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 20000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, тому їх розмір є необґрунтованим;
- з огляду на зазначене, враховуючи, що у разі встановленого договором фіксованого розміру гонорару співмірність витрат оцінюється через співвідношення суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів (їх складності та необхідності), кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо, оцінивши подані заявником докази на підтвердження понесених ним витрат та врахувавши заперечення позивача щодо заявленого їх розміру, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви відповідача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі та наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" розміру витрат на професійну правничу допомогу з 20000,00 грн до 8000,00 грн, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2024 та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір витрат на правову (правничу) допомогу до 4000,00 грн.
Скаржник у якості підстав касаційного оскарження додаткової постанови суду апеляційної інстанції зазначив пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: судом апеляційної інстанції ухвалено додаткову постанову з порушенням частини 4 статті 126, частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 та від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17.
Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні, а додаткову постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін. 
4. Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно із статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України). 
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу. 
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України). 
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Верховний Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справ № 922/1964/21).
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем повідомлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги Національної поліції України Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" буде звертатись до суду із заявою про розподіл понесених витрат на професійну правничу допомогу та визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмір 120 000,00 грн. 
Відповідно до поданої відповідачем заяви про ухвалення додаткового рішення останній просить суд стягнути з позивача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції при розгляді справи №910/13174/23, відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" надано:
- копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1028667 від 03.01.2024, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 04.05.2020 адвокату Кузнецову Іллі Сергійовичу, та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №002030 від 12.02.2019;
- копію договору про надання правової допомоги від 04.05.2020, укладеного між Кузнецовим Іллею Сергійовичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" (клієнт); 
- копію додаткової угоди від 17.05.2024 до договору про надання правової допомоги від 04.05.2020;
- копію акта приймання - передачі наданої правничої допомоги з детальним описом проведених робіт від 22.05.2024 до договору про надання правової допомоги від 04.05.2020; 
- копію розрахунку вартості наданих послуг з правничої допомоги від 17.05.2024 до договору про надання правової допомоги від 04.05.2020. 
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що згідно із договором про надання правової допомоги від 04.05.2020 адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу в сферах кримінального, господарського, адміністративного, податкового права, а клієнт повинен оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами (пункти 1.1, 1.2 договору).
За правову допомогу, передбачену в пункті 1.2 договору, клієнт сплачує адвокату обумовлену сторонами винагороду (пункт 3.1 договору).
Відповідно до пункту 4.2 договору сума витрат, необхідних для виконання договору, наданої правової допомоги і послуг, погоджується сторонами шляхом укладення письмових додаткових угод або без їх укладення за домовленістю.
Згідно із розрахунком вартості наданих послуг з правничої допомоги сторони погодили, що вартість наданої правничої допомоги адвокатом у справі №910/13174/23 в межах розгляду її в суді апеляційної інстанції визначена у фіксованому розмірі 20 000,00 грн незалежно від витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг.
Додатковою угодою від 17.05.2024 сторони узгодили, що оплата наданої правничої допомоги адвоката у справі №910/13174/23 в межах розгляду в суді апеляційної інстанції (Північному апеляційному господарському суді) здійснюється у фіксованому розмірі 20 000,00 грн протягом 30 календарних днів з дати складання в повному обсязі рішення (постанови, ухвали) суду апеляційної інстанції у цій справі, якою закінчується розгляд справи в суді апеляційної інстанції, та підлягає перерахуванню клієнтом адвокату на карткові рахунки, вказані в акті приймання-передачі наданої правничої допомоги з детальним описом проведених робіт.
При оплаті наданої правничої допомоги клієнт як податковий агент утримує з належної адвокату винагороди і оплачує податок на доходи фізичних осіб і військовий збір.
Відповідно до акта приймання-передачі наданої правничої допомоги з детальним описом проведених робіт до договору про надання правничої допомоги б/н від 04.05.2020 за період з 17.04.2024 по 22.05.2024 у справі №910/13174/23 в межах розгляду в суді апеляційної інстанції (Північному апеляційному господарському суді) адвокат надав клієнту наступну правничу допомогу:
- аналіз апеляційної скарги Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2024 у справі №910/13174/23, консультація клієнта та роз`яснення з правових питань;
- підготовка і відправлення до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу у справі №910/13174/23;
- аналіз відповіді на відзив Національної поліції України, подану до суду під час апеляційного розгляду у справі, консультація клієнта та роз`яснення з правових питань;
- підготовка і відправлення до Північного апеляційного господарського суду заперечень на апеляційну скаргу;
- прийняття участі 21.05.2024 у судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2024 у справі №910/13174/23.
Вартість наданої правничої допомоги згідно із актом підлягає оплаті у фіксованому розмірі 20000,00 грн.
Також в акті зазначено, що сторони не мають зауважень одна до одної стосовно наданих послуг.
Заперечуючи проти заяви відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу Національна поліція України, зокрема, зазначає, що: - заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та справедливості, є необґрунтовано завищеною, а тому підлягає зменшенню до 4000,00 грн; - до акта приймання-передачі наданої правничої допомоги необґрунтовано включено послуги, реальність надання яких не підтверджено або які не пов`язані з безпосереднім наданням адвокатом правничої допомоги під час апеляційного розгляду справи, як-то: аналіз апеляційної скарги позивача, аналіз відповіді на відзив, підготовка та відправлення відзиву на апеляційну скаргу та заперечень на апеляційну скаргу; - справа №910/13174/23 не відноситься до категорії складних, підготовка до справи не потребувала дослідження значного обсягу законодавства, судової практики чи опрацювання великого обсягу документів; - в провадженні Північного апеляційного господарського суду перебуває ще 3 аналогічні спори між позивачем та відповідачем, в яких досліджувалися подібні за змістом обставини, подавалися процесуальні документи які є однотипними та ґрунтуються на одних і тих самих правових підставах та подібних доказах. Відтак, на переконання позивача, обсяг підготовлених та поданих заяв та матеріалів не потребував значного кількості часу, а тому вказаний в заяві розмір понесених витрат на правову допомогу не відповідає принципам розумності та справедливості, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справ № 922/1964/21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка стверджує про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування щодо невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Суд апеляційної інстанції дослідивши надані відповідачем докази, якими підтверджується понесення витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши, що заявлені ним до відшкодування судові витрати на правову допомогу у загальному розмірі 20 000, 00 грн не відповідають критеріям розумності, реальності щодо предмета спору у даній справі, яка, зокрема, є незначної складності та суть її вирішення зводилась до стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань за договором, дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з позивача на користь відповідача 8   000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд враховує, що зазначені скаржником постанови Верховного Суду не містить протилежної позиції щодо застосування положень частини 4 статті 126, частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України порівняно з позицією суду апеляційної інстанції у справі, що переглядається.
При цьому, Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.
Інших виключних випадків касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржником у касаційній скарзі не зазначено.
5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, додаткова постанова суду апеляційної інстанції ухвалена із додержанням норм процесуального права, тому підстав для її зміни чи скасування немає.
6. Розподіл судових витрат
З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно із статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на заявника касаційної скарги.  
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення.
2. Додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2024 у справі № 910/13174/23 залишити без змін.                                          
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                         Н. М. Губенко

Судді                                                                                                     І. Д. Кондратова

                                                                                                             О. А. Кролевець