УХВАЛА
09 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 2-6997/11
провадження № 61-9016к24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу начальника Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, у складі судді Васюченка О. Г., від 13 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П., від 21 травня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , на дії державного виконавця,
заінтересовані особи: Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О. О. щодо розрахунку заборгованості.
Скарга мотивована тим, що 22 січня 2024 року заявник отримав черговий розрахунок від 10 січня 2024 року, в якому зазначається про заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5 827,52 грн та постанову про арешт коштів 
від 08 серпня 2023 року. Цей розрахунок заявник вважає незаконним. 
В розрахунку від 10 січня 2024 року за періоди з 01 січня 2016 року до 
23 вересня 2016 року, 01 січня 2017 року до 16 січня 2017 року, 08 листопада 2017 року до 10 січня 2018 року заявнику нараховано сплату аліментів із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Однак згідно офіційної інформації Головного управління статистики у Дніпропетровській області показник середня заробітна плата у м. Дніпро розраховується щоквартально: 2016 рік: 1 квартал - 4 500,68 грн, 2 квартал- 4 738,24 грн, 3 квартал - 4 864,32 грн; 2017 рік: 1 квартал - 6 141 грн, 
4 квартал - 7 657 грн. 
Крім того державним виконавцем без законних підстав було накладено арешт на його кошти.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 
від 13 березня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, визнано дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О. О. щодо складення розрахунку заборгованості 
від 10 січня 2024 року неправомірними, визнано розрахунок заборгованості від 10 січня 2024 року, складений державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) незаконним, в задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2024 року апеляційну скаргу начальника Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишено без задоволення, ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року залишено без змін. Стягнуто з Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь  ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 грн.
У червні 2024 року засобами поштового зв`язку начальник Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав касаційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 
від 13 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 21 травня 2024 року у цивільній справі № 2-6997/11.
За змістом частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження)вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки вказаний строк пропущений з поважних причин.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволення скарги ОСОБА_1 .
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не досліджено матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1, в яких міститься інформація про відсутність документів щодо місячного доходу боржника ОСОБА_1 та відповідь АТ «Банк Кредит Дніпро» про відмову у наданні такої інформації. Вказує, що дії державного виконавця не вплинули на суму заборгованості зі сплати аліментів, тобто сума боргу залишилась у розмірі 5 827,52 грн, а відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на кошти ОСОБА_1 , які перебувають на його рахунках, не накладено. Крім того, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала суду за результатами розгляду скарги на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Стаття 129 Конституції України передбачає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
У частині першій та третій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (далі - СК України). Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі (частина третя статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).
Порядок визначення заборгованості за аліментами, стягнутих у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України, відповідно до якого заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
Встановивши, що державний виконавець не довів правомірність застосування щорічного показника середньої заробітної плати працівника у м. Дніпро при складанні розрахунку заборгованості замість щоквартального, суди дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення скарги  ОСОБА_1 . Крім того суди звернули увагу, що у розрахунку в частині виплачених банком процентів зазначена річна сума доходу замість щомісячного.
Доводи касаційної скарги про те, що витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, є необґрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій оцінивши докази, надані  ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правову допомогу, та встановивши, що в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги, акт приймання-передачі послуг та квитанція до прибуткового касового ордеру, врахувавши складність справи і критерій розумності, дійшли вмотивованого висновку про стягнення судових витрат, що загалом узгоджується із висновками Верховного Суду, на які заявник посилається в касаційній скарзі.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при розгляді скарги ОСОБА_1 є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою начальника Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2024 року у справі № 2-6997/11.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     В. В. Шипович
                                                                                                                                                
     О. М. Осіян
 
     Є. В. Синельников