ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 липня 2024 року
м. Київ
справа № 759/18318/23
провадження № 51-1795 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                      ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                             ОСОБА_5 ,
захисника                                                                            ОСОБА_6 ,
засудженого                                                                       ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора  ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023100080003204 від 24 серпня 2023 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який проживає за адресою:   АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року  ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
За встановлених судом фактичних обставин, які детально викладено у вироку,23 серпня 2023 року приблизно о 10:13 ОСОБА_7 проходив вздовж буд. АДРЕСА_2 , де біля відділення Нової Пошти № 363, побачив припаркований велосипед марки «Ragazzi Liner». Надалі ОСОБА_7 , діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, заволодів вказаним велосипедом, вартістю 3 675 грн, який належить ОСОБА_9 , розпорядившись ним на власний розсуд.
Київський апеляційний суд ухвалою від 22 лютого 2024 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 рокустосовно  ОСОБА_7  - без змін.
Вимоги й доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У поданій касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи доводи, викладені в касаційній скарзі, зазначає, що апеляційний суд:
- під час призначення покарання та вирішення питання про можливість звільнення  ОСОБА_7 від його відбування послався на одні й ті ж обставини;
- не звернув увагу, що матеріали кримінального провадження не містять даних, які б свідчили про наявність у  ОСОБА_7 щирого каяття та активного сприяння засудженим розкриттю злочину, а також залишив поза увагою те, що викрадений велосипед був повернутий потерпілій саме працівниками правоохоронних органів;
- не врахував усі обставини вчиненого правопорушення, підвищений рівень суспільної небезпеки та особу винного, який раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виправній колонії, де характеризувався посередньо, однак належних висновків не зробив та вчинив новий умисний корисливий злочин в умовах воєнного стану;
- безпідставно застосував до  ОСОБА_7 приписи ст. 75 КК України;
- постановив ухвалу, яка є невмотивованою і не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). 
Заперечень на касаційну скаргу до Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор  ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора  ОСОБА_8 та просив її задовольнити.
Засуджений  ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просили ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
За приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Як визначено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з оскаржуваного рішення, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, розглянув кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7  у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація його дій в касаційному порядку не оспорюються. Зі змісту доводів касаційної скарги прокурора (які є аналогічними доводам її апеляційної скарги) убачається, що сторона обвинувачення, порушуючи питання про недотримання судом апеляційної інстанцій визначених законом вимог, фактично не погоджується із застосуванням до засудженого приписів ст. 75 КК України, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Приписами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Статтею 65 КК Українивстановлено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Згідно зі ст. 75 КК Україниякщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з судових рішень, місцевий суд, призначаючи  ОСОБА_7 покарання, дійшов висновку про можливість звільнення останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України, з чим погодився й суд апеляційної інстанції.
Так, під час призначення  ОСОБА_7 покарання із можливістю звільнення від його відбування судами враховано тяжкість кримінального правопорушення та обставини, за яких воно було вчинено, дані про особу винного, який працює, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, раніше судимий, має на утриманні матір, яка потребує постійного стороннього догляду, на обліку в лікаря психіатра не перебуває та знаходиться під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом. Також судами враховані обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та обставину, що обтяжує покарання (рецидив злочинів).
Крім того апеляційним судом надано оцінку й характеристиці ОСОБА_7 (наданій останнім під час апеляційного розгляду), відповідно до якої за місцем проживання він характеризується посередньо, спиртними напоями не зловживає, сварок в побуті не влаштовує, скарг від сусідів на його негативну поведінку до правоохоронних органів не надходило. Крім цього, апеляційним судом була врахована довідка, надана директором ТОВ «АЙПІ ПРОТЕКШН», про те, що  ОСОБА_7 дійсно працює на посаді охоронника з 01 червня 2022 року.
Погоджуючись з вироком суду першої інстанції, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що, будучи безпосередньо допитаним в ході судового розгляду, обвинувачений надавав послідовні зізнавальні показання щодо обставин, вчиненого кримінального правопорушення. Зокрема, останній повідомив суду, що він брав участь у слідчому експерименті, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та у вчиненому щиро кається.
Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що сторона обвинувачення заперечувала проти розгляду судом першої інстанції кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та не наполягала на дослідженні доказів щодо обставин з приводу наявності у  ОСОБА_7 щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.
Також апеляційний суд звернув увагу й на позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка безпосередньо під час апеляційного розгляду повідомила, що викрадений велосипед їй повернуто, матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_7 не має, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечувала та вважала за можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
За таких обставин, на думку Верховного Суду, апеляційний суд навів достатні мотиви на спростування доводів, викладених у скарзі прокурора в частині необґрунтованого звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі прокурора відсутнє достатнє обґрунтування неможливості застосування ст. 75 КК України до засудженого, а також відсутні фактичні дані, які б вказували на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не порушує загальних засад його призначення, встановлених КК України, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, і не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.
Отже, підстав для сумніву у правильності висновків судів в частині застосування до  ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України немає.
Враховуючи наведене, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 439, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 рокустосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                            ОСОБА_3