ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 р. 	Справа № 480/1900/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Волинської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шаповал М.М.) від 13.05.2024 року по справі № 480/1900/24 за позовом Приватного виробничого підприємства "Вибір" до Волинської митниці
про визнання протиправним, скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПВП "Вибір", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2024/000002/1 від 03.01.2024;
визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205140/2024/000019 від 03.01.2024.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення про коригування митної вартості і картка відмови є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки при поданні митної декларації було виконано усі вимоги частини 2 статті 53 МК України щодо надання повного обсягу необхідних для визначення розміру митної вартості документів, які не містили ані розбіжностей, ані неповноти заявлених даних, що свідчило про відсутність підстав для додаткового витребування інших документів. Крім того, позивач зауважив на тому, що надані документи за своїм змістом не суперечать один одному, в повному обсязі свідчать про вагу та ціну товару, про проведення оплати за товар у розмірах визначених укладеним контрактом, про складові заявленої позивачем митної вартості товару, а тому таких документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2024  по справі № 480/1900/24 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2024/000002/1 від 03.01.2024.
Визнано протиправною та скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205140/2024/000019 від 03.01.2024.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь приватного виробничого підприємства "Вибір" судові витрати в сумі 4844,80 гривень.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару з врахуванням поданих у вказаних цілях разом з МД документів було встановлено певні розбіжності, які спричинили сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару, а саме: надані рахунок на оплату від 26.12.2023 № 673 та довідка про транспортні витрати від 26.12.2023 № Б/Н не містять інформації про вартість навантажувальних та розвантажувальних робіт. Такі затрати могли бути понесені імпортером та відповідно мали б бути додані до митної вартості товару; згідно п. 23 автотранспортної накладної від 19.12.2023 № 517 штамп та підпис перевізника POLUDEN NINA IVANIVNA, що суперечить перевізнику, зазначеному в рахунку на оплату від 26.12.2023 № 673 – ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД»; прайс-лист товару б/н від 18.12.2023 є лише пропозицією (oferta) на кожну окрему поставку від продавця. Проте прайс-лист виробника товару відповідно до VII статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також зазначив, що у гр. 44 МД № 24UA205140000390U0, серед переліку документів зазначено «документ, що підтверджує вартість страхування № б/н від 26.12.2023 року», але фактично даний документ не подано до митного органу, що не дає можливості перевірити чи має даний документ відношення до поставки товару та підтверджує числові значення складових митної вартості товарів. Також посилається на те, що поданий декларантом для здійснення митного контролю та митного оформлення прайс-лист не відповідає вищезазначеним вимогам, у митного органу виник сумнів щодо заявленої декларантом вартості товару.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2024  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Волинської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 року по справі № 480/1900/24 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2020 ПВП "Вибір" та АТ "Кауно Грудай" (Литва) уклали між собою Контракт № 20436 на поставку товарів відповідно до специфікацій, які сторонами укладаються на кожну поставку товарів.
13.12.2023 сторони уклали Специфікацію № 48 до Контракту № 20436 від 05 березня 2020 року на поставку пальмаку 80-16 в кількості 22 МТ та вартістю 1120,00 Євро за 1 (одну) тону товару. Загальна вартість товару за Специфікацією № 48 складає 24640,00 (двадцять чотири тисячі шістсот сорок) Євро та включає вартість упаковки (п. 5.1. Специфікації). Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах FCA – Литва, м. Алітус, вул. Прамонес, 25 (склад продавця) відповідно до Інкотермс-2010 (п. 3 Специфікації).
19.12.2023 позивач здійснив оплату за товар згідно Специфікації № 48 від 13.12.2023 у сумі 24640,00 Євро, що підтверджується відповідним банківським платіжним документом від 20.12.2023.
03.01.2024 позивач шляхом електронного декларування подав до Волинської митниці митну декларацію 24UA205140000390U0 та пакет документів для митного оформлення товару. Митна вартість товару була визначена позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у відповідності до ст. 57 Митного кодексу України - виходячи із ціни контракту.
До пакету документів наданого відповідачу для митного оформлення товару входили: Пакувальний лист № 1 від 20.12.2023; Інвойс № KGP0821645 від 20.12.2023; Автотранспортна накладна б/н 20.12.2023; Супровідний документ Т1 23 LTKR5000000183Е0 від 28.11.2023; Банківський платіжний документ б/н від 20.12.2023; Рахунок на оплату № 673 від 26.12.2023; Довідка про транспортні витрати б/н від 26.12.2023; Прайс-лист від 18.12.2023; Контракт № 20436 від 05.03.2020; Специфікація № 48 від 13.12.2023; Договір про надання послуг митного брокера № І-1/46 від 25.07.2023; Заявка-договір на перевезення вантажів № 517 від 19.12.2023; Сертифікат аналізу № 40000409406 від 11.07.2023; Сертифікат здоров`я № FSQD 0820395 від 12.05.2023; Експортна митна декларація 23LTKR5000005543B5 від 20.12.2023.
03.01.2024 о 14:34:55 год. відповідач направив позивачу повідомлення, яким він зазначає, що митна вартість товару не може бути визнана ним у зв`язку з тим, що подані декларантом документи містять розбіжності, а також просить надати згідно ст. 53 та 54 МК України Договір (угоду, контрактом) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); Рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку із бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта.
03.01.2024 о 15:57:28 відповідач направив позивачу повідомлення, ідентифіковане як консультація, яким повідомляє, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом у зв`язку з наявністю розбіжностей та неточностей у поданих до митного оформлення документах та відсутності документально підтвердженого рівня митної вартості товарів. У відповідача відсутня цінова інформація для застосування методів визначення митної вартості згідно положень статей 59-63 МК України. Відповідач повідомляє, що володіє ціновою інформацією щодо вартості товарів, митне оформлення яких здійснено: товар на рівні 1,78 Євро/кг за МД № UA209170/2023/051145 від 28.06.2023, за МД № UA500500/2023/016158 від 12.05.2023. Також відповідач просить у разі наявності у нього інформації для застосування методів визначення митної вартості на підставі положень ст. 59-63 МК України, повідомити про це відповідача.
У відповідь на цей запит позивач листом вих. № 03/01 від 03.01.2024 повідомив відповідача про відсутність додаткових документів для підтвердження митної вартості.
За результатами розгляду наданих позивачем документів, відповідачем 03.01.2024 було прийнято рішення про коригування митної вартості UА205140/2024/000002/1, відповідно до якого відповідачем застосовано резервний метод згідно із статтею 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ідентичні товари, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби на рівні 1,78 Євро/кг за МД № UA209170/2023/051145 від 28.06.2023, за МД № UA500500/2023/016158 від 12.05.2023.
Разом з рішенням про коригування митної вартості відповідачем винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2024/000019, в якій зазначено наступні причини відмови: митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з відсутністю у поданих до митного оформлення документах належних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена (підлягає сплаті) за ці товари та неподання декларантом додаткових документів, витребуваних митним органом, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині 3 статті 53 МК України. Митну вартість скориговано. Прийнято рішення про коригування митної вартості № UA205140/2024/000002/1 від 03.01.2024 відповідно до вимог Розділу ІІІ (ст. 49-66) МК України. Також зазначено, що рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до ст. 24 МК України може бути оскаржене у митному органі вищого рівня або в суді.
Не погодившись з прийнятими митним органом рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов  висновку, що під час проходження процедури митного оформлення товару згідно з митною декларацією № 24UA205140000390U0, позивачем до митного органу надано документально підтверджені дані про ціну договору та ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів, у зв`язку з чим, у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у митному оформленні товару за заявленою позивачем митною вартістю.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).
Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. 
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Надаючи оцінку доводам апелянта в частині того, що надані рахунок на оплату від 26.12.2023 № 673 та довідка про транспортні витрати від 26.12.2023 № Б/Н не містять інформації про вартість навантажувальних та розвантажувальних робіт, а також те, що такі затрати могли бути понесені імпортером та відповідно мали б бути додані до митної вартості товару, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що за умовами поставки, визначеними у специфікації № 48 до Контракту № 20436 від 05 березня 2020 року на поставку пальмаку 80-16 в кількості 22 МТ та вартістю 1 120,00 Євро за 1 (одну) тону товару, поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах FCA – Литва, м. Алітус, вул. Прамонес, 25 (склад продавця) відповідно до Інкотермс-2010 (п. 3 Специфікації).
Колегія суддів зазначає, що згідно з умовами FCA відправник виконує свої зобов`язання, передаючи товар, що пройшов митне очищення для експорту, перевізнику, вказаному покупцем, у названому місці чи пункті. При цьому, відправник відповідальний за забезпечення навантаження продукції на територію, локація якої заздалегідь узгоджена.
Отже, навантажувальні роботи здійснюються відправником/постачальником, з огляду на що вартість таких витрат не має включатись до транспортних витрат, які поніс позивач, а тому доводи митного органу в цій частині судом відхиляються.
Що стосується доводів митного органу в частині того, що згідно п. 23 автотранспортної накладної від 19.12.2023 № 517 штамп та підпис перевізника POLUDEN NINA IVANIVNA, що суперечить перевізнику, зазначеному в рахунку на оплату від 26.12.2023 № 673 – ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД», колегія суддів зазначає, що згідно наявних в матеріалах справи доказів, під документом з № 517 від 19.12.2023 р. значить заявка-договір на перевезення вантажу, згідно якої перевізником зазначено ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД» (водій ОСОБА_1 ), що відповідає інформації, яка міститься в рахунку на оплату від 26.12.2023 № 673. При цьому, в п. 23 заявки-договору на перевезення вантажу від 19.12.2023 р. № 517 міститься інформація щодо вимог до транспортного засобу, а не штамп та підпис перевізника POLUDEN NINA IVANIVNA (а.с. 35).
В свою чергу, в матеріалах справи міститься автотранспортна накладна (CMR) від 20.12.2023 р., де в графі 23 міститься інформація про водія (Breus Mykola), міститься підпис особи. В той же час, в цій графі також міститься штамп особи POLUDEN NINA IVANIVNA. Аналогічний штамп також міститься і в графі 16 CMR.
Колегія суддів зазначає, що транспортна накладна CMR - транспортний документ, який використовується при міжнародних вантажних перевезеннях автомобільним транспортом та виписується для підтвердження укладення договору перевезення. При цьому, згідно загальних правил заповнення CMR, графи 16-19, 23, 25-29 заповнює перевізник.
Враховуючи те, що в матеріалах справи міститься заявка-договір на перевезення вантажу № 517 від 19.12.2023 р., а рахунок на оплату № 673 від 26.12.2023 р. виставлений саме на підставі заявки-договору № 517 від 19.12.2023 р., наявність у графі 23 CMR (яка заповнюється перевізником) штампу особи POLUDEN NINA IVANIVNA не є безумовним свідченням того, що у поданих до митного контролю документах містяться розбіжності, які впливають на числові значення складових митної вартості товару.
Що стосується посилання митного органу на те, що прайс-лист товару б/н від 18.12.2023 є лише пропозицією (oferta) на кожну окрему поставку від продавця, колегія суддів зазначає, що положеннями ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України визначено перелік обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед яких відсутні такі документи як прайс-лист.
При цьому, за умовами контракту № 20436 від 05.03.2020 ціна на товар, який поставляється визначається у специфікаціях, що є частиною контракту, а не прайс-листами.
Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, є документом довільної форми та лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами окремо.
Отже, вказаний документ не є обов`язковими документами для підтвердження заявленої митної вартості товару, а отже особливості його оформлення, на які посилається відповідач, не свідчать про недостовірність заявлених декларантом відомостей, у зв`язку з чим наявність, відсутність чи будь-які недоліки такого документу, як прайс-лист, не можуть бути покладені в основу прийняття рішення про коригування митної вартості.
Щодо посилання митного органу на те, що у гр. 44 МД № 24UA205140000390U0, серед переліку документів зазначено «документ, що підтверджує вартість страхування № б/н від 26.12.2023 року», але фактично даний документ не подано до митного органу, що не дає можливості перевірити чи має даний документ відношення до поставки товару та підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, колегія суддів цей довід відхиляє, оскільки ця обставина не була підставою для відмови, вказаною у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару.
Стосовно доводів митного органу про відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, то колегія суддів зазначає наступне.
Так, Верховний суд у своїх постановах від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15; від 24.01.2019 у справі № 820/636/17; від 21.01.2020 у справі № 812/2336/14; від 13.02.2020, у справі № 810/1175/16 навіть якщо в інформаційних базах даних митного органу наявна інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів, аналогічних/подібних товарів, то це не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Колегія суддів зазначає, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі митниці більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19 лютого 2019 року в справі № 805/2713/16-а.
Колегія суддів також зазначає, що наявність у ЄАІС інформації про те, що ідентичний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і вборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Верховним Судом в постанові від 21.08.2018 року у справі № 815/3482/1 сформовано правовий висновок, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню».
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 08.10.2019 року у справі № 803/776/17 декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч. 2 ст. 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
За наслідками апеляційного перегляду цієї справи, з матеріалів справи встановлено те, що позивачем надано достатньо документів для визначення митної вартості товару за основним методом - за ціною договору. В свою чергу, в порушення вимог 58 МК України, відповідачем було здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням другорядного (резервного) методу.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2024/000002/1 від 03.01.2024 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205140/2024/000019 від 03.01.2024 є протиправним та підлягають скасуванню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2024  по справі № 480/1900/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко