Справа № 308/8034/23                                Головуючий у 1 інстанції: Ференц Р.І. 
Провадження № 22-ц/811/927/24                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 19 грудня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача виконавчий комітет Чопської міської ради Закарпатської області, виконавчий комітет Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 25 травня 2015 року до 02 квітня 2018 року перебував у шлюбі з ОСОБА_1 . За час перебування у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з відповідачем, а він виїхав на роботу до Швеції. Стверджує, що в рахунок аліментів передав дочці право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належала їм з дружиною на праві спільної сумісної власності, однак продовжував нести додаткові витрати на утримання дитини, зокрема, регулярно здійснював оплату її відвідування садочку. Зазначає, що, виконуючи належним чином свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини, він розраховував на реалізацію своїх прав та обов`язків щодо участі у її вихованні, однак відповідач йому чинить перешкоди, зокрема, не надаючи можливості спілкуватися з дочкою засобами телефонного та відеозв`язку. Вказує, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Вважає, що батьки мають рівні права на участь у спілкуванні та вихованні дитини, незалежно від того, з ким дитина проживає, а його проживання в Швеції не може бути перешкодою у його спілкуванні з дитиною засобами телефонного та відеозв`язку.
З наведених підстав просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши такі способи участі у вихованні дитини:
-щоденне спілкування дочки ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_3 у режимі відеозв`язку засобами телефонного поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування, у будні дні: після 19.00 год. протягом 30 хвилин, у вихідні дні – з 15 год. до 18 год.;
-проведення часу ОСОБА_3 з дочкою кожні другі та четверті вихідні щомісяця після його повернення на територію України – з 09.00 години до 20.00 години суботи та з 09.00 години до 20.00 години неділі без присутності матері на території м. Чоп Закарпатської області з можливістю відвідування розважальних закладів на території Закарпатської області;
-проведення часу ОСОБА_3 з дочкою один раз на два місяці після його повернення на територію України у другі або четверті вихідні місяця з 16.00 години п`ятниці до 19.00 години неділі з можливістю відвідування місця проживання батька. 
Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 19 грудня 2023 року Позовну заяву  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Чопської міської ради Закарпатської області, виконавчий комітет Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною – задоволено частково.
Позовну вимогу ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Чопської міської ради Закарпатської області, виконавчий комітет Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною в частині зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – задоволено.
Визначено наступні способи участі у вихованні дитини: спілкування дочки ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_3 у режимі відеозв`язку засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування, у будні дні після 19.00 год протягом 30 хвилин, у вихідні дні з 15 год до 18 год.
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Чопської міської ради Закарпатської області, виконавчий комітет Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною в частині проведення часу ОСОБА_3 з дочкою кожні другі та четверті вихідні щомісяця після його повернення на територію України з 09.00 години до 20.00 години суботи та з 09.00 години до 20.00 години неділі, без присутності матері, на території м.Чоп Закарпатської області з можливістю відвідування розважальних закладів на території Закарпатської області; проведення часу ОСОБА_3 з дочкою один раз на два місяці після його повернення на територію України у другі або четверті вихідні місяця з 16.00 години п`ятниці до 19.00 години неділі з можливістю відвідання місця проживання батька - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1  в користь  ОСОБА_3 витрати на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 5750,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536,80 грн.
В решті позовних вимог ОСОБА_3 – відмовлено.
Рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу оскаржив представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу не підтверджений належними та допустимими доказами, є явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи. Зазначає, що в матеріалах справи відсутній договір про надання професійної правничої допомоги, в якому позивач та його представник погодили розрахунок вартості послуг адвоката. Крім того, позивачем не надано доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг. Вказує, що сума судових витрат, заявлених до відшкодування істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, що є підставою для відмови у стягнення таких витрат. Вважає, що покладення на відповідача обов`язку з відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу спричинить погіршення матеріального стану матері дитини, що в свою чергу спричинить погіршення матеріального становища дитини, відтак не сприятиме інтересам дитини. 
В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 12 серпня 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 29 липня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 12 серпня 2024 року. 
З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 5750,00 грн., а відтак законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правову (правничу) допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з розглядом справи в суді позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу, а оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 5750,00 грн., що пропорційно до задоволених позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України).
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст 134 ЦПК України).
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності умов, що ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 134, 137 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19.
Подаючи позовну заяву, представник  ОСОБА_3 – ОСОБА_5 зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складається із судового збору в розмірі 1073,60 грн., а понесення інших витрат позивач не очікує.
03 жовтня 2023 року представник  ОСОБА_3 –  ОСОБА_5 подала клопотання, в якому просила долучити до матеріалів справи докази понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи у розмірі 11500 грн.
До вищезазначеного клопотання представник позивача додала договір про надання правової допомоги № 08 від 17 січня 2023 року, додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги № 08 від 17 січня 2023 року, укладену 01 травня 2023 року, та розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу.
Пунктом 2 договору про надання правової допомоги № 08 від 17 січня 2023 року передбачено, що вартість наданої правової допомоги за цим договором узгоджується в додатковій угоді до цього договору.
В додатковій угоді № 2 до договору про надання правової допомоги № 08 від 17 січня 2023 року, укладеній 01 травня 2023 року, яка є додатком № 2 до цього договору, сторони погодили, що вартість послуг адвоката зі складення позовної заяви, участі адвоката при розгляді справи у відповідних судових інстанціях розрахована у відповідних додаткових угодах до договору № 08 про надання правової допомоги, що є невід`ємними частинами цього договору.
Інших додаткових угод до договору про надання правової допомоги № 08 від 17 січня 2023 року, які б встановлювали вартість наданих позивачу послуг з професійної правничої допомоги, представник позивача не надала. 
Згідно з розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу вартість наданих позивачу послуг з професійної правничої допомоги становить 11500 грн., що складається з: 6000 грн. – за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції (незалежно від кількості судових засідань); 5000 грн. – за складання позовної заяви; 500 грн. – за складання клопотання про виклик свідка.
Однак, акти виконаних робіт, акти приймання-передачі наданих послуг у матеріалах справи відсутні, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі № 671/1957/20.
При цьому, колегія суддів вважає, що наведений розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу з переліком послуг не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, відтак представником позивача належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих ним як адвокатом послуг та витрат, понесених на виконання договору про надання правової допомоги № 08 від 17 січня 2023 року.
Крім того, в поданому 03 жовтня 2023 року клопотанні про долучення доказів понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи відсутня заява про стягнення таких витрат з відповідача. 
Враховуючи те, що позивач, подаючи разом з першою процесуальною заявою, якою для нього була позовна зава, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, вказав, що не очікує понести витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, до закінчення судових дебатів не звертався до суду із заявою про стягнення таких витрат з відповідача, а подаючи докази понесення витрат на правничу допомогу не підтвердив обсяг фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,колегія суддів приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Турківського районного суду Львівської області від 19 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5750,00 грн. – скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення, яким у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 12.08.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк