ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 758/1615/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Якимець О.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  10 липня 2024 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Ключкович В.Ю.
                                                  Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -
У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому просив суд скасувати постанову серії ЕАС № 6716569 від 22 березня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закрити.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Доводи апелянта, обґрунтовані зокрема тим, що матеріали справи не підтверджують вчинення ним адміністративного правопорушення.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10 липня 2024 року.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
09 липня 2024 року позивачем подано на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду додаткові пояснення по справі №758/1615/24.
У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.
Апелянт подав додаткові пояснення та просив розгляд справи здійснювати у його відсутність.
З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22.03.2023 відповідачем було винесено постанову серії ЕАС № 6716569 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності  за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн (а.с.3-4).
За  змістом постанови, 22 березня 2023 року о 14 год. 01 хв. на вул. Червоноармійська, 100, керуючи транспортним засобом «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , позивач здійснив зупинку на смузі для маршрутних ТЗ, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушив пункт 17.1 Правил дорожнього руху України.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6716569 від 22.03.2023 року, складена повноважною особою, за своєю формою та змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КпАП України порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі ПДР України).
Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно п. 17.1. ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.
Відповідно до п. 5.11 розд. 33 ПДР України дорожні знаки «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» смуга призначена для руху транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами, та велосипедистів, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів.
Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він установлений. Якщо знак установлений праворуч від дороги, його дія поширюється на праву смугу руху.
Водію, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, дозволено виконувати поворот із цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.
Відповідно до п. 17.2 ПДР України, водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.
Колегія суддів враховує, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 7 статті 258 КпАП України передбачено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КпАП України протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КпАП України).
Згідно ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів i технічних засобів, що мають функції фото- i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кінозйомки, відеозапису.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до відповідальності за те, що 22 березня 2023 року о 14 год. 01 хв. на вул. Червоноармійська, 100, керуючи транспортним засобом «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 позивач здійснив зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушив пункт 17.1 ПДР України, за яке передбачено відповідальність  ч.3 ст.122 КУпАП. 
Правопорушення зафіксовано технічним приладом фіксації 474021.
Матеріали справи свідчать, що факт порушення водієм транспортного засобу «Renault» державний номер НОМЕР_2 , ПДР України підтверджується електронними доказами, а саме: DVD-R диском на якому знаходиться відео фіксація події правопорушення.
Так, з відеозапису події правопорушення вбачається, що автомобіль позивача знаходився на крайній праві смузі для руху транспортних засобів , припаркований біля тротуару. Інспектор поліції підійшов до позивача, належним чином представився, пояснив причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1. ПДР. Також, позивачу було роз`яснено, що ним було порушено п. 17.1 ПДР та в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Надалі інспектором роз`яснено, що на позивача буде складено постанову за порушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, роз`яснено порядок оскарження винесеної постанови, можливість ознайомитись із матеріалами відео фіксації у випадку необхідності, а також вручено копію оскаржуваної постанови. Також позивач розписався на примірнику постанови щодо роз`яснення йому його прав.
Отже, надані відповідачем відеоматеріали є належним доказом в розумінні положень КАС України, який містить інформацію щодо предмета доказування.
При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що наданий відеоряд не містить прив`язок до ділянки зупинки його транспортного засобу, даних, які б давали можливість її ідентифікації, позначення такої ділянки (смуги) руху дорожнім знаком 5.11, оскільки відсутність на відео розміщення дорожнього знака 5.11 не спростовує того факту, що позивач здійснив зупинку на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, адже такий продубльовано дорожньою розміткою, зокрема, широкою білою лінією (1.1), що позначає край проїзної частини (крайова розмітка) автомобільних доріг та вулиць, межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів або велосипедної смуги.
Наразі, з наданого відповідачем та дослідженого судом відео вбачається, що на місці події правопорушення, де здійснив зупинку транспортний засіб позивача, смуга для маршрутних транспортних засобів не відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, а відокремлена суцільною смугою, отже рух по ній, а тим більше зупинка(стоянка) заборонені.
Крім того, колегія суддів зауважує, що позивач на зазначеному відеозаписі факт вчиненого порушення визнав, зазначив, що залишив свій транспортний засіб «всього на 20 хвилин» (01:40 хв. - 02:35 хв. відеозапису). Тобто, не просто рухався смугою громадського транспорту, а здійснив на цій смузі стоянку.
Таким чином, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.
Щодо додаткових пояснень апелянта, викладених в заяві від 09.07.2024 року, в яких позивач взагалі не визнає, що він вказаним транспортним засобом рухався, та вказує ,що транспортним засобом взагалі керувала інша особа, а він був лише пасажир, колегія суддів  відноситься критично і не приймає їх до уваги, оскільки доказів на підтвердження вказаних пояснень позивачем не надано та не наведено причини, з яких він раніше надавав інші пояснення.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Разом з тим, позивачем подано заяву про повернення надмірно сплаченого судового збору відповідно до платіжних квитанцій №1218-7749-1826-1187 від 20.05.2024 у розмірі 727,50 грн та №5554-1038-3782-4404 від 24.06.2024 у розмірі 181,00 грн.
Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Порядок сплати судового збору регулюється Законом України «Про судовий збір».
Розміри та ставки судового збору встановлюються згідно із ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та розраховуються відповідно до встановленого розміру мінімальної заробітної плати, станом на 1 січня календарного року.
Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
При цьому, згідно правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року (оприлюднено 28.04.2020) по справі № 543/775/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч. 5 ст. 242 КАС України, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст. 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст. 2 5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Відтак, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2024 року складає 3028 грн.
Ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви становила 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 484,48 грн. (з урахуванням коефіцієнту 0,8).
Враховуючи вказані приписи норм чинного законодавства, апелянтом за подання апеляційної скарги мав бути сплачений судовий збір у розмірі 726,72 грн (484,48*150%).
Колегія суддів дослідивши подану заяву дійшла до висновку про її обґрунтованість, оскільки за подання апеляційної скарги апелянтом було сплачено судовий збір у більшому розмірі (908,50 грн замість 726,72 грн), колегія суддів доходить висновку про необхідність повернення надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 181,78 грн згідно з платіжними квитанціями №1218-7749-1826-1187 від 20.05.2024, №5554-1038-3782-4404 від 24.06.2024, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 241, 242, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року залишити без змін. 
Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_3 ) надмірно сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 181,78 грн (сто вісімдесят одна грн 78 коп.), сплачений згідно з платіжними квитанціями №1218-7749-1826-1187 від 20.05.2024, №5554-1038-3782-4404 від 24.06.2024.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

Судді                                                                                В.Ю. Ключкович

                                                                                          А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 10.07.2024р.)