ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року	Львів	Справа № 300/8699/23 пров. № А/857/8410/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Шинкар Т.І., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Обрізко І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року (головуючий суддя Чуприна О.В.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Івано-Франківськ у справі № 300/8699/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до    ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

19.12.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу сум фіксованої величини індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.10.2018; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 провести нарахування та виплату належних позивачу сум фіксованої величини індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.10.2018 в розмірі 31425,87 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 сум фіксованої величини індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.10.2018; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 фіксованої величини індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.10.2018 в розмірі 31365,95 гривень (тридцять одна тисяча триста шістдесят п`ять гривень дев`яносто п`ять копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті, у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. Суд першої інстанції відзначив, що право на «індексацію-різницю» та методика її розрахунку найбільш повно досліджені Верховним Судом у постановах від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21, від 29 березня 2023 року у справі №380/5493/21, від 06 квітня 2023 року у справі №420/11424/21, від 20 квітня 2023 року у справі №320/8554/21, від 06 липня 2023 року у справі №560/6682/22. Суд першої інстанції щодо «фіксованої» суми індексації вказав, що у період існування спірних правовідносин  Закон №1282-XII  і Порядок №1078 такого поняття не містили. Вказаний термін фігурував у додатку 4 до Порядку №1078 в редакції  постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 за №526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Проте, Постановою №1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01 грудня 2015 року у ньому, як і в цілому Порядку №1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується. Між тим, з 01 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації - різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Суд послався на позицію Верховного Суду, викладену у постановах   від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21 (з урахуванням ухвали від 30 березня 2023 року про виправлення описки), від 29 березня 2023 року у справі №380/5493/21, від 06 квітня 2023 року у справі №420/11424/21, від 12 квітня 2023 року у справі №420/6982/21. Суд першої інстанції вказав, що позивач правильно визначив значення коментованої вище різниці 516,00 гривень, так як в силу вимог абзацу 5 пункту 5 Порядку №1078 - у разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу.  У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що   за період з 01.01.2016 по 26.10.2018 відповідач повинен був нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вказаний вид індексації грошового забезпечення в розмірі  31  365,95 гривень  (1 557,92 + 29 808,03, де 1 557,92 гривень  розмір недоплачених сум фіксованої індексації за період 01.01.2016 по 28.02.2018, а 29 808,03 гривень - розмір недоплачених сум фіксованої індексації за період 01.03.2018 по 26.10.2018), а відтак дії відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу сум фіксованої величини індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.10.2018 є протиправними.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, розглядаючи позов, не надав належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи у сукупності, не вирішив заявлене скаржником клопотання про повернення позовної заяви позивачеві у зв`язку із пропуском термінів звернення до суду, тим самим не встановив фактичні обставини, а відтак оскаржуване рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Скаржник зазначає, що положення абзацу 5 пункту 5 Порядку 1078 судом першої інстанції застосовано в редакції в редакції Постанови КМ № 278 від 31.03.2021, яка набрала чинності з 02.04.2021 року. Поряд із тим, розглядаючи питання правомірності/неправомірності обчислення індексації грошового забезпечення позивачу в період з 01.03.2018 по 26.10.2018 року суд першої інстанції зобов`язаний був керуватися нормами права, які були чинними на момент дії правовідносин.
Враховуючи положення  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з  ст.242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам  статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №169 від 04.11.2015 підполковника ОСОБА_1 , призначеного наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 09.10.2015 за №377 на посаду старшого офіцера відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВОС-8506003, вважати таким, що з 04.11.2015 приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
В подальшому, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №208 від 26.10.2018, підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2   начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) від 27.09.2018 за №120 на посаду старшим офіцером групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби  м. Львів. З 26.10.2018 виключений із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення.
ОСОБА_1 відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 від 29.04.2015 користується пільгами, визначених законодавством України для ветеранів війни  учасників бойових дій.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №300/1978/22, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено повністю, зокрема зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням базового місяця  січень 2008 року з урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за №1078, та раніше виплаченої суми індексації грошового забезпечення за вказаний період; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.10.2018, з урахуванням абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за №1078.
За наслідками апеляційного оскарження, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2022, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №300/1978/22, залишено без змін.
16.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.10.2018 у відповідності до вимог чинного законодавства України та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №300/1978/22, а також надати детальну інформацію щодо розміру нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення.
На виконання коментованого рішення суду від 15.08.2022 у справі №300/1978/22 відповідач здійснив нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з грудня 2015 року по жовтень 2018 року в розмірі 79  380,93 гривень, що також не заперечується позивачем.
Листом від 18.05.2023 за №697/1/1725 відповідач повідомив про нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.10.2018 в розмірі 80 589,78 гривень (без урахування 1,5 % військового збору) та надав детальний розрахунок розміру нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення.
07.06.2023   ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо розміру виплаченої у грудні 2015 року поточної та фіксованої сум індексації, базового місяця, а також підвищення грошового доходу в березні 2018 року.
У відповідь на таке звернення відповідач листом від 15.06.2023 за №697/1/2069 повідомив позивача про те, що у грудні 2015 року, окрім поточної індексації грошового забезпечення (774,94 гривень), йому також була нарахована та виплачена фіксована індексація в розмірі 59,92 гривень. В той же час, починаючи, з січня 2016 року нарахування та виплата фіксованої індексації припинена. Окрім цього відповідач зазначив, що грошове забезпечення позивача у березні 2018 року зросло за рахунок підняття посадового окладу (4  930,00 гривень) та окладу за військове звання (1  410,00 гривень), а розмір підвищення грошового доходу за вказаний період перевищив суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу на 876,25 гривень.
Вважаючи протиправними дії Тернопільського зонального відділу Військової служби щодо неправильного та як наслідок неповного нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.10.2018, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права на належний розмір індексації грошового забезпечення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2  статті 19 Конституції України  та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є саме питання проведення розрахунку фіксованої щомісячної індексації грошового забезпечення та її розміру.
Відповідно до частини 1  статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII  (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним  законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є  Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII  (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до частин 1 та 2  статті 9 Закону №2011-XII  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3  статті 9 Закону №2011-XII).
Преамбулою  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII  (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей  Закон  визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених  Конституцією України  гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до  статті 1 Закону №1282-XII  індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з положеннями  статті 2 Закону №1282-XII  індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Як зазначено Верховним Судом у постановах від 05 лютого 2020 року (справа №825/565/17), від 09 березня 2023 року (справа №160/6645/21), від 10 травня 2023 року (справа №260/5461/21) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати військової служби, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до  Закону №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому  Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078  (далі - Порядок №1078), який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 (до 01.01.2016 - 101) відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування  Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
При цьому, до прийняття  Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), а базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснювалося з місяця прийняття працівника на роботу.
З 01.12.2015 замість базового місяця введено поняття місяць, у якому відбулося підвищення - у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймалося за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснювалося з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Отже, внаслідок зазначених змін Порядок №1078 у редакції, що застосовується з 1 грудня 2015 року, не містить поняття «базовий місяць» і передбачає уніфікований механізм визначення індексації у разі підвищення заробітної плати. Місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). Тож із 1 грудня 2015 року зростання заробітної плати за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.
У цьому полягає одна з основних відмінностей поняття «місяць підвищення доходу» від терміну «базовий місяць», позаяк визначення останнього залежало також від факту зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.
Водночас вилучення терміну «базовий місяць» та запровадження поняття «місяць підвищення доходу» не вплинуло на правило обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Як у «базовому місяці», так і у «місяці підвищення доходу» індекс обчислення споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення цього індексу для проведення подальшої індексації здійснюється наростаючим підсумком із наступного місяця.
Аналогічна правова позиція випливає зі змісту постанов Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17 і від 22 липня 2020 року у справі №400/3017/19, від 13 квітня 2023 року у справі №420/18162/21.
Відповідно до пункту 14 Порядку №1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.
Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року №48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року №248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.
У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року №28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.
На час виникнення спірних правовідносин схеми посадових окладів військовослужбовців були затверджені  Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Указана постанова була чинною з 1 січня 2008 року до 1 березня 2018 року.
Від січня 2008 року оклад за посадою позивача не змінювався. Такий міг змінитися лише в березні 2018 року на підставі  Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, якою встановлені нові розміри окладів військовослужбовців.
Отже, за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку №1078 (зі змінами, внесеними Постановою №1013) є січень 2008 року, який і має застосовуватися для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за спірний період з 01.12.2015 по 28.02.2018.
Як це правильно встановлено судом першої інстанції, зміст наявного в матеріалах справи детального розрахунку за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 відповідачем здійснено нарахування та виплату позивачу тільки поточної індексації грошового забезпечення в розмірі 80 589,78 гривень, що склалася внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації (а.с.12).  
Нарахування та виплату фіксованої індексації за вказаний період, яка сформована станом на грудень 2015 року (59,92 гривень), в порушення вимог абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078, проведено не було.
Оскільки чергове підняття посадового окладу позивача відбулось тільки в березні 2018 року, тому під час обчислення індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 до визначеної суми фіксованої індексації (59,92 гривень) необхідно додавати суму поточної індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації.
Відтак, розмір недоплачених позивачу сум фіксованої індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 становить 1 557,92 гривень (59,92 х 26 місяців).
Так, з 01 грудня 2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації №1078 (далі - Порядок № 1078).
З 01 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації - різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року до 01 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме: - сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3); - сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Цей же абзац 3 з 15 березня 2018 року і дотепер діє у редакції постанови Уряду від  28 лютого 2018 року № 141 та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 застосовується з 01 грудня 2015 року і дотепер у редакції постанови Уряду від 09 грудня 2015 року № 1013 і встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Абзац 5 пункту 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01 грудня 2015 року до 01 квітня 2021 року у редакції постанови Уряду від 09 грудня 2015 року № 1013 і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Цей же абзац діє з 02 квітня 2021 року у редакції постанови Уряду від 31 березня 2021 року № 278 і встановлює, що у разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 (діє в редакціях постанов Уряду №1013, № 141 та № 278 і дотепер) додатково указує, що ця сума індексації - різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (посадових окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дозволяє суду апеляційної інстанції зробити висновок, що нарахування й виплата індексації - різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Ураховуючи, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації - різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, тому повноваження відповідача щодо виплати цієї суми не є дискреційними.
З урахуванням того факту, що 01 березня 2018 року набрала чинності Постанова №704, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078 дають підстави для висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації - різниці, а якщо так, то у якій сумі.
Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21 (з урахуванням ухвали від  30 березня 2023 року про виправлення описки), від 29 березня 2023 року у справі №380/5493/21, від 06 квітня 2023 року у справі №420/11424/21, від 12 квітня 2023 року у справі №420/6982/21 з подібними правовідносинами, яка підлягає застосуванню і до спірних правовідносин.
При цьому, варто зауважити, що вищевказана позиція Верховного Суду не суперечить висновкам, викладеним судом касаційної інстанції у постанові від 15 червня 2022 року у справі № 520/4061/21, оскільки нею не заперечується відсутність в положеннях Порядку №1078 (в редакції, чинній після 15 грудня 2015 року) такого поняття як «фіксована сума індексації», однак це не виключає того, що абзаци 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 передбачають правила нарахування й виплати сум індексації - різниці, що мають щомісячний фіксований характер.
Таким чином, з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.03.2018 до 26.10.2018 відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю.
Для визначення розміру індексації-різниці відповідач повинен був застосувати абзаци 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 та встановити: - розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); - суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); - чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в січні 2018 року. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Таким чином, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи та не спростовано скаржником, сума належної позивачу індексації у березні 2018 року становить 3802,67 грн. Така мала б виплачуватись відповідачем позивачу з березня 2018 року до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення.
Оскільки відповідачем нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у спірні періоди в меншому розмірі, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.10.2018 із застосуванням щомісячної індексації-різниці в розмірі 3802,67 з урахуванням вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078, на яку позивач має право. При цьому, розмір фіксованої індексації грошового забезпечення, що підлягає виплаті в жовтні 2018 року визначається пропорційно кількості календарних днів (26 днів), протягом яких позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто за період з 01 по 26 жовтня 2018 року, і становить 3 189,34 гривень (3 802,67 х 26 календарних днів / 31 календарний день).
Таким чином розмір недоплачених позивачу сум фіксованої індексації за період з 01.03.2018 по 26.10.2018 становить 29 808,03 гривень (3 802,67 х 7 місяців + 3  189,34 гривень).
У підсумку, суд першої інстанції дійшов правильного  висновку про те, що за період з 01.01.2016 по 26.10.2018 відповідач повинен був нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в розмірі  31  365,95 гривень  (1 557,92 + 29 808,03, де 1 557,92 гривень  розмір недоплачених сум фіксованої індексації за період 01.01.2016 по 28.02.2018, а 29 808,03 гривень - розмір недоплачених сум фіксованої індексації за період 01.03.2018 по 26.10.2018).
З приводу аргументів скаржника щодо не розгляду клопотання відповідача про повернення позовної заяви позивачу, що потягло за собою порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд у своїй практиці, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що не вирішення судом першої інстанції клопотання скаржника про повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду, не змінює висновків суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог і не є підставою для скасування рішення суду, оскільки, у спірних відносинах строк звернення до адміністративного суду не обмежується будь яким строком, а згідно 2 ст. 350 КАС України, не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
У відповідності до вимог статті 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові не оскаржують, то в силу вимог ст. 308 Кас України таке не є предметом оцінки судом апеляційної інстанції.
Статтею 77 КАС України  встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1  статті 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 2  статті 6 КАС України  та  статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»  передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення  статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями  241,  243,  308,  311,  316,  321,  325,  328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі №300/8699/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко