ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                     
11 вересня 2024 року
м. Київ
 
справа № 760/4790/23
провадження № 61-4106 св 24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи: 
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Генезис фінансової свободи»,  
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Генезис фінансової свободи» 
на постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року в складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Мережко М. В., Соколової В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Генезис фінансової свободи» (далі - ТОВ «Генезис фінансової свободи», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних на підставі статті 625 
ЦК України, в якій просило суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства інфляційні втрати в розмірі 14 446 659,05 грн, три проценти річних у розмірі 4 198 165,48 грн, а також судові витрати в розмірі 680 168,86 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 14 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Банк Фінанси та Кредит», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Банк Фінанси та Кредит», і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір 
№ 2203/07/КИ-370 на суму 20 000 000,00 грн строком до 11 листопада 2022 року 
зі сплатою 17 % річних за користування кредитними коштами. 
У цей самий день, 14 листопада 2007 року, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 (поручитель) і ОСОБА_2 (боржник) був укладений договір поруки № 2, 
за яким ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.
Договором про внесення змін № 1 від 08 вересня 2008 року до кредитного договору № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року була змінена процентна ставка до 18,5 % річних і термін погашення заборгованості.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору 
від 14 листопада 2007 року № 2203/07/КИ-370 станом на 17 січня 2011 року 
в нього виникла заборгованість у розмірі 68 389 921,11 грн.
Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 
2012 року в справі № 2/0109/1827/2012 (провадження № 22-ц/0190/7415/2012) скасовано рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 18 вересня 
2012 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов ПАТ «Банк Фінанси 
та Кредит», солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2007 року № 2203/06/КИ-370 в розмірі 68 379 784,12 грн.
Позивач указував, що судове рішення апеляційного суду не виконано, тобто взяті на себе зобов`язання жодним із боржників не виконані.
11 листопада 2020 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» і ТОВ «Генезис фінансової свободи» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до товариства перейшли права вимоги банка 
до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатках № 1, 2 до цього договору, у тому числі, до ОСОБА_2 за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року 
та до ОСОБА_1 за договором поруки № 2 від 14 листопада 2007 року.
Згідно з пунктом 4 договору про відступлення права вимоги новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи право вимагати сплати боржником грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору; право вимагати сплати неустойок, пень, штрафів, передбачених основними договорами; право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 ЦК України.
Оскільки ні позичальником, ані поручителем не виконуються боргові зобов`язання за відповідними договорами кредиту та поруки, на вимоги не реагували, тобто порушення є триваючим, ТОВ «Генезис фінансової свободи» послалося 
на відповідні норми матеріального права й судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, та вважало, що на підставі статті 625 
ЦК України має право на стягнення із відповідача, як поручителя, інфляційних втрат і трьох процентів річних за прострочення позичальником виконання зобов`язань за період із 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, 
для розрахунку яких взято безспірні суми, які визначені судовим рішенням 
від 22 листопада 2012 року в справі № 2/0109/1827/2012 (сума кредиту - 20 000 000,00 грн, проценти за користування кредитом - 8 235 312,30 грн), і розмір яких становить: інфляційні втрати - 14 446 659,05 грн, три проценти річних - 
4 198 165,48 грн.
Позивач зазначав, що на час дії установленого на території України (з 11 березня 2020 року й неодноразово продовженого) карантину строки, визначені 
статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені, а відтак позовні вимоги 
про стягнення відповідних сум, нарахованих із 12 березня 2017 року, заявлені товариством у межах строків позовної давності. При цьому, обмежуючи датою 
23 лютого 2022 року нарахування цих сум, позивач керувався пунктом 18 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно з яким у період воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.
Крім цього, позивач зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які товариство понесло й які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 680 168,86 гривень, що включають: 279 672,37 грн - судовий збіру за подання позовної заяви; 27 600,00 грн - попередня вартість наданої правової допомоги; 372 896,49 грн - витрати на правову допомогу (оплата «гонорару успіху».
З урахуванням наведеного, товариство просило суд позов задовольнити. 
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року 
в складі судді Митрофанової А. О. позовні вимоги ТОВ «Генезис фінансової свободи» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» інфляційні втрати в розмірі 14 446 659,05 грн і три проценти річних у розмірі 
4 198 165,48 грн, а всього 18 644 824,53 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 279 672,37 грн.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Генезис фінансової свободи», суд першої інстанції послався на відповідні норми матеріального права, судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, й зробив висновки, 
що наявність судового рішення про солідарне стягнення заборгованості 
за кредитним договором із боржника та поручителів, яке ними не виконано, 
не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. 
При цьому суд урахував, що представник відповідача не заперечував ні факт укладення відповідного договору поруки, ані розрахованих позивачем сум. Із цих підстав районний суд відхилив і доводи представника відповідача щодо наявності розбіжностей у номерах кредитних договорів від 14 листопада 2007 року 
(№ 2203/07/КИ-370 та № 2203/06/КИ-370). 
Посилаючись на положення статті 141 ЦПК України, районний суд стягнув 
із відповідача сплачений позивачем судовий збір за подання позову.
03 жовтня 2023 року представник ТОВ «Генезис фінансової свободи» - адвокат Жила В. С., надіслав до суду першої інстанції заяву щодо судових витрат позивача, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства витрати з оплати наданої правової допомоги в сумі 379 949,83 грн, долучивши до заяви відповідні докази.
09 жовтня 2023 року від представника ОСОБА_1 - адвоката 
Слободянюка В. В., до суду першої інстанції надійшло клопотання про зменшення судових витрат позивача, у якому представник відповідача просив відмовити 
в задоволення заяви представника позивача. 
Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року в складі судді Митрофанової А. О. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 80 000,00 грн та витрати, пов`язані з прибуттям 
до суду у розмірі 7 053,34 грн, а разом 87 053,34 грн.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 379 949,83 грн є неспівмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути ні способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, ані становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Керуючись принципами справедливості, критеріями розумності та реальності адвокатських витрат у контексті їхньої дійсності та необхідності, враховуючи надані докази, відповідні норми ЦПК України та Закону України «Про адвокатуру 
та адвокатську діяльність», відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, а також клопотання представника відповідача 
про зменшення судових витрат, районний суд уважав за можливе стягнути 
з ОСОБА_1  на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 80 000,00 грн. 
При цьому суд уважав, що представником позивача підтверджено документально витрати, пов`язані з прибуттям до суду, на загальну суму 7 053,34 грн, а тому наявні правові підстави для їх стягнення із відповідача на користь позивача. 
Районним судом не встановлено, а представником відповідача не доведено того факту, що адвокат Жила В. С., перебуваючи у місті Києві, мав іншу мету свого відвідування міста, аніж прибуття до судового засідання у цій справі, відповідно, такі твердження відхилені судом.
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Слободянюка В. А., на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року 
та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року задоволено. 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року 
та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено 
в задоволенні позову ТОВ «Генезис фінансової свободи».
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції по суті спору 
та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову товариства, виходив із того, що ТОВ «Генезис фінансової свободи» не набуло права вимоги 
за зобов`язаннями ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 листопада 
2007 року № 2203/06/КИ-370, який і був предметом розгляду Апеляційним судом Автономної Республіки Крим й ухвалення судом рішення від 22 листопада 
2012 року в справі № 2/0109/1827/2012 про солідарне стягнення заборгованості 
з позичальника та поручителів у відповідному розмірі, який був узятий за основу позивачем для нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних у цій справі. 
Апеляційний суд, відхиляючи доводи ТОВ «Генезис фінансової свободи» про те, 
що в рішенні Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 
2012 року в справі № 22-ц/0190/7415/2012 при зазначенні номера кредитного договору допущено описку (замість № 2203/07/КИ-370 помилково вказано 
№ 2203/06/КИ-370), надав правову оцінку ряду судових рішень в інших справах, 
які долучені позивачем, зокрема: 
- постанові Київського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у справі 
№ 753/24204/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Генезис фінансової свободи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу 
Чайка І. Г., приватний виконавець Яцишин А. М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; 
- постанові Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року у справі 
№ 760/32769/21 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Генезис фінансової свободи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка І. Г., приватний виконавець Яцишин А. М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; 
- постанові Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі 
№ 760/4790/23 за апеляційною скаргою на ухвалу про забезпечення позову 
від 03 березня 2023 року (апеляційне провадження № 22-ц/824/8580/2023); 
- постанові Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року у справі 
№ 761/8292/22 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 
про визнання кредитного договору неукладеним; 
- судовим рішенням у справах: № 5002-21/3581-2011 (про звернення стягнення 
на предмет іпотеки) та № 5002-13/2763-2012 (про стягнення штрафу) за позовами ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до товариства з обмеженою відповідальністю «Ялтабалаклія», третя особа: ОСОБА_2 , 
та вказав, що питання виправлення описки чи помилки в судовому рішенні унормовано статтею 269 ЦПК України, згідно з положеннями якої виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки виправити може лише суд, який ухвалив рішення, а до повноважень суду при розгляді іншої цивільної справи з відмінним суб`єктним складом не віднесено надання оцінки судовому рішенню, ухваленому в іншій справі, з точки зору наявності в ньому описки (помилки), яка не є очевидною.
Суд апеляційної інстанції встановив, що Київський апеляційний суд постановою 
від 07 березня 2023 року в справі № 753/25921/21 відмовив у задоволенні заяви ТОВ «Генезис фінансової свободи» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа та відновлення втраченого провадження у цивільній справі № 2/0109/1827/2012, виходячи з того, що товариство набуло прав кредитора у правовідносинах за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 
від 14 листопада 2007 року, тобто став правонаступником первісного кредитора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у визначених правовідносинах за договором 
про відступлення прав вимоги № 2, проте не надало підтверджень щодо набуття прав та обов`язків за кредитним договором № 2203/06/КИ-370 від 14 листопада 2007 року, що був предметом розгляду Апеляційного суду Автономної Республіки Крим згідно з рішенням від 22 листопада 2012 року в справі 
№ 22-ц/0190/7416/2012.
Крім цього, апеляційний суд скасував і додаткове рішення районного суду, з огляду на висновки про скасування рішення суду по суті. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року відмовлено 
в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Слободянюка В. В., про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та надходження її до суду касаційної інстанції
У березні 2024 року ТОВ «Генезис фінансової свободи» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду 
від 01 лютого 2024 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення апеляційного суду заявник посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення останнім норм процесуального права, а саме судом застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а також належним чином не досліджено зібрані у справі докази, 
що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі. Витребувано цивільну справу з районного суду. Задоволено клопотання ТОВ «Генезис фінансової свободи» про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року. Зупинено дію постанови апеляційного суду до закінчення її перегляду в касаційному порядку. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У квітні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2024 року справу призначено до судового розгляду в складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами. 
29 травня 2024 року у судовому засіданні оголошено перерву на 19 червня 
2024 року.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ТОВ «Генезис фінансової свободи» мотивована тим, 
що апеляційним судом не застосовано відповідні правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, не встановлено інших обставин, аніж ті, що були встановлені судом першої інстанції у законному та обґрунтованому рішенні суду, 
а також не надано належну правову оцінку наявним у справі доказам і доводам позивача. 
Відмовляючи в задоволенні позову товариства, суд апеляційної інстанції обмежився лише констатацією змісту резолютивної частини рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року, де було зазначено неправильний номер кредитного договору (№ 2203/06/КИ-370 замість 
№ 2203/07/КИ-370), усунувшись від всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи. 
Суд не врахував, що резолютивна частина рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року не відповідала його мотивувальній частині, де цим судом зазначався вірний номер кредитного договору, а також залишив поза увагою факт наявності рішення Київського районного суду 
міста Сімферополя від 18 вересня 2012 року, яким стягнуто заборгованість саме 
за кредитним договором № 2203/07/КИ-370, яка до того ж була підтверджена висновками судово-економічної експертизи від 21 вересня 2011 року, проведеної 
у справі № 2/0109/1827/2012 під час розгляду справи в суді першої інстанції. 
Районний суд правильно врахував, що ні ОСОБА_2 , ані ОСОБА_1 , 
не заперечують факт укладання кредитного договору № 2203/07/КИ-370 
від 14 листопада 2007 року, а також наявності іншого договору, а саме 
№ 2203/06/КИ-370.
Вказує, що наявністю рішення від 22 листопада 2012 року засвідчується лише факт настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, що задоволена судом 
і встановлюється обов`язок щодо її виконання, а підставою позову товариства 
є не прострочення виконання боржниками вказаного рішення суду, а кредитного договору № 2203/07/КИ-370.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу, додаткові пояснення, заяву про відвід
У травні 2024 року від представника ОСОБА_1 - адвоката 
Слободянюка В. В., надійшов відзив на касаційну скаргу, а також додаткові пояснення, мотивовані тим, що постанова суду апеляційної інстанції є законною 
та обґрунтованою, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, 
а оскаржуване судове рішення - без змін.
19 червня 2024 року, до початку розгляд справи, представник ОСОБА_1 - адвокат Слободянюк В. В., через підсистему «Електронний Суд» подав 
до Верховного Суду заяву про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. 
від участі у розгляді цієї справи.
Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Слободянюка В. В., про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. відмовлено.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
14 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2203/07/КИ-370 на суму 20 000 000,00 грн строком до 11 листопада 2022 року зі сплатою 17 % річних за користування кредитними коштами (а. с. 25-29, т. 1). 
14 листопада 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року, між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 (поручитель) і ОСОБА_2 (боржник), 
був укладений договір поруки № 2, за яким ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором (а. с. 35-37, т. 1).
Договором про внесення змін № 1 від 08 вересня 2008 року до кредитного договору № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року, укладеним між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2 , була змінена процентна ставка до 18,5 % річних і термін погашення заборгованості (а. с. 31-32, т. 1).
08 вересня 2008 року був укладений договір о внесення змін № 1 до договору поруки № 2 від 14 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 (поручитель) і ОСОБА_2 (боржник), яким була змінена процентна ставка до 18,5 % річних (а. с. 38, т. 1).
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору 
від 14 листопада 2007 року № 2203/07/КИ-370 станом на 17 січня 2011 року 
в нього виникла заборгованість у розмірі 68 389 921,11 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 18 вересня 2012 року 
в справі № 2/0109/1827/2012 задоволено позов ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» 
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - товариство 
з обмеженою відповідальністю «Ялтабалаклія», про стягнення заборгованості 
за кредитним договором. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість 
за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року в розмірі 68 379 784,12 грн (а. с. 178-181, т. 1).
Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 
2012 року в справі № 2/0109/1827/2012 (провадження № 22-ц/0190/7415/2012) скасовано рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 18 вересня 
2012 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов ПАТ «Банк Фінанси 
та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ялтабалаклія», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 2203/06/КИ-370 від 14 листопада 
2007 року в розмірі 68 379 784,12 грн (а. с. 39-43, т. 1).
11 листопада 2020 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» і ТОВ «Генезис фінансової свободи» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до товариства перейшли права вимоги банка 
до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатках № 1, 2 до цього договору, в тому числі, до ОСОБА_2 за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року 
та до ОСОБА_1 за договором поруки № 2 від 14 листопада 2007 року 
(а. с. 44-53, т. 1).
Звертаючись до суду з цим позовом про стягнення коштів на підставі статті 625 
ЦК України, позивач уважав, що має право на стягнення із ОСОБА_1 , 
як поручителя, інфляційних втрат і трьох процентів річних за прострочення позичальником виконання зобов`язань за період із 12 березня 2017 року 
по 23 лютого 2022 року, для розрахунку яких взято безспірні суми, які визначені рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 
2012 року в справі № 2/0109/1827/2012 (сума кредиту - 20 000 000,00 грн, проценти за користування кредитом - 8 235 312,30 грн), і розмір яких становить: інфляційні втрати - 14 446 659,05 грн, три проценти річних - 4 198 165,48 грн 
(а. с. 1-10, 12-14, 39-43, т. 1).
Апеляційний суд установив наявність таких судових справ: 
-№ 753/24204/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Генезис фінансової свободи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка І. Г., приватний виконавець Яцишин А. М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий напис № 737, вчинений приватним нотаріусом 
11 листопада 2021 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» заборгованості за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року в розмірі 68 389 921,11 грн, таким, що не підлягає виконанню (а. с. 217-221, т. 1); 
-№ 760/32769/21 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Генезис фінансової свободи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка І. Г., приватний виконавець Яцишин А. М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано виконавчий напис № 737, вчинений приватним нотаріусом 
11 листопада 2021 року, про стягнення із ОСОБА_3 на користь 
ТОВ «Генезис фінансової свободи» заборгованості за кредитним договором 
№ 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року в розмірі 68 389 921,11 грн, таким, що не підлягає виконанню (а. с. 141-154, т. 1); 
-№ 761/8292/22 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 
про визнання кредитного договору неукладеним. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року, відмовлено 
в позові (а. с. 7-12, т. 4); 
- № 5002-21/3581-2011 за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до товариства 
з обмеженою відповідальністю «Ялтабалаклія», третя особа: ОСОБА_2 
про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості 
за кредитним договором № 2203/06/КИ-370 від 14 листопада 2007 року. Постановою Вищого господарського суду України від 29 лютого 20212 року скасовано постанову Севастопольського апеляційного господарського суду 
від 19 грудня 2011 року та залишено в силі рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 02 листопада 2011 року, яким частково задоволено позов банка та звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю складу-магазину (а. с. 182-206, т. 1); 
- № 5002-13/2763-2012 за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до товариства 
з обмеженою відповідальністю «Ялтабалаклія», третя особа: ОСОБА_2 , 
про стягнення штрафу. Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27 вересня 2012 року, залишеним без постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 29 жовтня 2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 15 січня 2013 року, відмовлено в задоволенні позову (а. с. 207-216, т. 1).
Постановою Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року в справі 
№ 753/25921/21 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Генезис фінансової свободи» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа та відновлення втраченого провадження у цивільній справі 
№ 2/0109/1827/2012 (а. с. 133-139, т. 1). Апеляційний суд у цій справі встановив, 
що товариство набуло прав кредитора у правовідносинах за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року, тобто став правонаступником первісного кредитора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у визначених правовідносинах за договором про відступлення прав вимоги № 2. Доказів набуття прав та обов`язків за кредитним договором № 2203/06/КИ-370 від 14 листопада 2007 року, що був предметом розгляду Апеляційного суду Автономної Республіки Крим згідно з рішенням від 22 листопада 2012 року не надано.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 
частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ТОВ «Генезис фінансової свободи» підлягає частковому задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду 
не відповідає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних 
або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір 
не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного 
або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов 
та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору 
та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору 
за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; 
(3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться 
в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит 
та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк 
та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина перша статті 546 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності 
за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Зазначена правова позиція підтверджена в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження 
№ 14-154цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/190/18 (провадження 
№ 12-302гс18). 
Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року 
в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), зазначено, 
що: «здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність 
від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення 
не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі 
та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставного майна під час виконання судового рішення. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення 
на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, 
а не у вигляді стягнення процентів».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність 
або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку 
про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується 
на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних 
у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, 
а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку 
як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). 
У справі, яка переглядається Верховним Судом, судами встановлено, 
що 14 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2203/07/КИ-370 на суму 20 000 000,00 грн строком до 11 листопада 2022 року зі сплатою 17 % річних за користування кредитними коштами (а. с. 25-29, т. 1). 
Цього самого дня, 14 листопада 2007 року, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 
2007 року, між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 (поручитель) 
і ОСОБА_2 (боржник) був укладений договір поруки № 2, за яким ОСОБА_1 зобов`язалася відповідати перед кредитором у повному обсязі 
за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором (а. с. 35-37, т. 1).
Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 
2012 року в справі № 2/0109/1827/2012 (провадження № 22-ц/0190/7415/2012) скасовано рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 18 вересня 
2012 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов ПАТ «Банк Фінанси 
та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ялтабалаклія», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 2203/06/КИ-370 від 14 листопада 
2007 року в розмірі 68 379 784,12 грн (а. с. 39-43, т. 1).
Сторонами не заперечується факт укладення кредитного договору 
від 14 листопада 2007 року за № 2203/07/КИ-370, що також підтверджується 
і наявними в матеріалах справи відповідними судовими рішеннями у різних судових справах (а. с. 133-139, 141-154, 217-221, т. 1; 7-12, т. 4).
Звертаючись до суду з цим позовом про стягнення коштів на підставі статті 625 
ЦК України, ТОВ «Генезис фінансової свободи» вважало, що має право 
на стягнення із ОСОБА_1 , як поручителя, інфляційних втрат у сумі 
14 446 659,05 грн і трьох процентів річних у розмірі 4 198 165,48 грн 
за прострочення позичальником виконання зобов`язань за період із 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, для розрахунку яких взято безспірні суми, визначені рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим 
від 22 листопада 2012 року в справі № 2/0109/1827/2012 (сума кредиту - 20 000 000,00 грн, проценти за користування кредитом - 8 235 312,30 грн) 
(а. с. 1-10, 12-14, 39-43, т. 1).
Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги товариства. 
Апеляційний суд скасував рішення районного суду та відмовив у задоволенні позову, з огляду на відсутність доказів набуття ТОВ «Генезис фінансової свободи» права вимоги за кредитним договором від 14 листопада 2007 року 
№ 2203/06/КИ-370, який і був предметом розгляду Апеляційним судом Автономної Республіки Крим й ухвалення судом рішення від 22 листопада 2012 року в справі 
№ 2/0109/1827/2012 про солідарне стягнення заборгованості з позичальника 
та поручителів у відповідному розмірі, та який був узятий позивачем за основу 
для нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних у цій справі. 
Верховний Суд не погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції 
та вважає його передчасним.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не надав оцінку поданим сторонами доказам, не ідентифікував, чи були інші кредитні зобов`язання у боржників, зокрема за кредитним договором № 2203/06/КИ-370, так як саме від цього залежить правильне вирішення спору. Крім того, для встановлення дійсних обставин справи та ідентифікації договорів апеляційному суду слід здійснити аналіз доказів, наданих позивачем, у тому числі судовим рішенням, з яких видно, що товариство набуло прав кредитора у правовідносинах за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року.
Крім того, суд не звернув уваги на те, що резолютивна частина рішення не відповідала його мотивувальній частині, де тим самим судом зазначався вірний номер кредитного договору. Отже, саме він був предметом судового розгляду. 
За змістом пунктів 2, 3 частини четвертої статті 265, пункту 3 частини першої 
статті 382 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення суду зазначаються: докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься 
до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду 
на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно зі частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами 
та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі 
та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Законність та обґрунтованість судового рішення перевіряється за тими доказами, які надані в суді першої інстанції, та на підставі нових, якщо вони подані 
з дотриманням правил статті 367 ЦПК України.
Отже, невстановлення апеляційним судом фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, зумовило передчасний висновок 
про скасування рішення районного суду та відмову в позові, а тому доводи заявника касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду 
та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема, принципів рівності та змагальності сторін.
За наведених обставин, постанова апеляційного суду не може вважатися законною і обґрунтованою, а тому оскаржуване судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції 
на новий розгляд.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене вище, виконати вказівки Верховного Суду, викладені у цій постанові, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, навести належні мотиви прийняття або відхилення клопотання про витребування доказів, надати належну правову оцінку всім доказам і доводам сторін у їх сукупності, й ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону. 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта 
статті 411 ЦПК України).
Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, 
то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
 
Короткий зміст клопотання про скасування заходів забезпечення позову
27 травня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Слободянюк В. В., звернувся до Верховного Суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, у якому просив скасувати заходи забезпечення позову, вжитих ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року. 
Вивчивши матеріали цивільної справи та вищевказане клопотання, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Регулюванню інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.
Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України.
Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами Глави 2 Розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».
За правилом частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження, якщо заява про це надійшла до суду апеляційної інстанції або її не вирішив суд першої інстанції. Оскільки 
не передбачено забезпечення позову на стадії касаційного провадження, у разі надходження відповідної заяви її повертають заявникові (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»). 
Отже, вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову правилами Глави 2 Розділу V ЦПК України не передбачене та до компетенції Верховного Суду не відноситься.
Ураховуючи наведене, оскільки до визначених процесуальним законом повноважень та функцій, Верховний Суд здійснює перевірку судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення процесуального питання щодо забезпечення позову (зустрічного забезпечення, скасування зустрічного забезпечення або скасування заходів забезпечення позову) на стадії перегляду справи у суді касаційної інстанції, клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Слободянюка В. В., про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року, підлягає поверненню заявнику.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Слободянюка Валентина Валентиновича, про скасування заходів забезпечення позову повернути заявнику.
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Генезис фінансової свободи» задовольнити частково. 
Постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                             Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                       І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько 
Г. В. Коломієць 
Р. А. Лідовець