ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

02 вересня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/31790/23	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
В листопаді 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просила визнати протиправними не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області до стажу державної служби, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» періодів роботи ОСОБА_1 з 20.11.1995 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009 в органах державної податкової служби та відмову ОСОБА_1 у призначенні/переведенні (перерахунку) пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу»;
- скасувати рішення відділу перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.10.2023 № 951320129814 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно рішення суду № 420/6595/23 від 12.06., прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.02.2023 до Відділу обслуговування громадян № 1 (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення/переведення (перерахунок) пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», періоди роботи з 20.11.1995 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009 в органах державної податкової служби, та з 23.02.2023 призначити/перевести (перерахувати) ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках Управління Державної казначейської служби України у Тарутинському районі Одеської області від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), виданих ОСОБА_1 за формами затвердженими постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 № 180/30048;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 23.02.2023 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках Управління Державної казначейської служби України у Тарутинському районі Одеської області від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), виданих ОСОБА_1 за формами, затвердженими постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 № 180/30048.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Одеським окружним адміністративним судом розглядалася справа № 420/6595/23. Рішенням суду від 12 червня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 01.03.2023 року № 951320129814; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2023 року про призначення/перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу", з урахуванням довідок від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Рішенням відділу перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.10.2023 № 951320129814 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України № 3723 та не зараховано до стажу її державної служби період роботи на посадах в податкових органах на яких присвоювалися персональні чи спеціальні звання. Вважаючи протиправними дії та рішення відповідача, позивач звернулась до суду. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №951320129814 від 18.10.2023 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи: - з 20.11.1995 по 25.11.1999 в Тарутинській державній податковій інспекції; - з 26.11.1996 по 09.09.1998 в Державній податковій адміністрації в Тарутинському районі; - з 10.09.1998 по 26.07.1999 в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції; - з 02.11.2000 по 18.03.2009 в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції, згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 від 02.09.1981 року серії НОМЕР_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності II групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію по інвалідності II групи відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, починаючи з дня звернення - з 23.02.2023 року та здійснити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 з 23.02.2023 року відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, з урахуванням вже виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Доводами апеляційної скарги зазначено, що оскільки на день набрання чинності Закону № 889 (станом на 1 травня 2016) позивач перебувала на посаді державної служби, але не мала 10 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби зазначених статтею 25 Закону № 3823 та актами Кабінету Міністрів України підстави для призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України №с 3723 відсутні. Апелянт вказує, що позивачці правомірно відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію згідно з Законом «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, оскільки пенсії по інвалідності призначаються за нормами ст. 90 Закону України № 889-УІІІ та Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою КМУ від 14.09.2016 №622. Зазначає, що задоволення позовних вимог свідчитиме про вихід суду за межі завдань адміністративного судочинства та повноважень при прийнятті судового рішення.
21 червня 2024 року до суду від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 24.12.2012 року отримує пенсію по інвалідності ІІ групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VІ в розмірі 90% пенсії за віком.
Позивачка звернулася 23.02.2023 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про перехід на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за принципом екстериторіальності за результатом розгляду заяви позивачки від 23.02.202 прийнято рішення №951320129814 від 01.03.2023 року, яким відмовлено в проведенні перерахунку пенсії за заявою від 23.02.2023 року. 
Рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області №951320129814 від 01.03.2023 року оскаржувалося позивачкою в судовому порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 по справі № 420/6595/23, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 01.03.2023 року № 951320129814; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2023 року про призначення/перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу", з урахуванням довідок від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На виконання рішення суду по справі 420/6595/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянуто заяву позивачки від 23 лютого 2023 року (а.с. 24) та 18.10.2023 року відділом перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 951320129814 про відмову в проведенні перерахунку пенсії (а.с. 43-44). 
У рішенні зазначено, що не вбачається за можливе зарахувати до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців періоди роботи ОСОБА_1 з 20.11.1995 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009 в митних органах на посадах, на яких присвоєні персональні чи спеціальні звання. До стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців ОСОБА_1 зараховано періоди:
- з 17.06.1994 по 19.11.1995 на посаді державного податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту Тарутинської державної податкової інспекції;
- з 19.03.2009 по 01.05.2016 на посаді начальника управління Державного казначейства у Тарутинському районі ГУДКУ в Одеській області. 
Станом на 01.05.2016 року стаж державної служби позивачки становить 8 років 6 місяців 16 днів. 
Оскільки, на день набрання чинності Закону № 889 (1 травня 2016)   ОСОБА_1 перебувала на посаді державної служби, але не мала 10 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, зазначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України підстави для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» відсутні.
Вважаючи дії Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності та рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області № 951320129814 протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивачки зобов`язального характеру шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсійного забезпечення із пенсії по інвалідності II групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію по інвалідності II групи відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, починаючи з дня звернення - з 23.02.2023 року та здійснити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 з 23.02.2023 року відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, з урахуванням вже виплачених сум.
Щодо вимог позивачки про зобов`язання відповідача призначити відсотковий розмір пенсії 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках Управління Державної казначейської служби України у Тарутинському районі Одеської області від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), суд зазначив, що питання щодо розміру пенсії 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках Управління Державної казначейської служби України у Тарутинському районі Одеської області від 23.02.2023 № 01-72-11/114 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, повинне вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на переведення на інший вид пенсії, оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права та інтереси особи. Під час розгляду даної адміністративної справи судом не встановлено, що відповідачем порушено права позивачки, щодо відсоткового розміру пенсії чи його неврахування, отже суд дійшов висновку, що зазначені вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах  закону  і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій  законом  формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Відповідно до частини п`ятої  статті 17 Конституції України  держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно з частиною 1   статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV   (далі - Закон №1058-IV), особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Реалізацію права на пенсійне забезпечення державних службовців визначає   Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII   (далі - Закон №889-VIII), відповідно до ст. 90 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Закон №889-VIII   набрав чинності з 01.05.2016, а   Прикінцевими та Перехідними положеннями цього закону   закріплено, що   Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12   розділу XI Закону №889-VIII   втратив чинність.
Так, пунктом 10 розділу   XI   Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII   визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим   Законом   займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених   ст. 25 Закону України "Про державну службу"   та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до   ст.37 Закону України "Про державну службу"   у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Крім того, пунктом 12 розділу   XI   Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII   передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим   Законом   мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених   ст.25 Закону України "Про державну службу"   та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до   ст.37 Закону України "Про державну службу"   у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, які на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до   ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до частини першої   ст.37 Закону №3723-ХІІ   на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України   «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України   «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового  стажу,  встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону  України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), особам,  визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі,  які мають стаж державної служби не  менше  10  років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної  служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Таким чином, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону №3723-ХІІ  після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1  ст. 37 Закону № 3723-ХІІ  і Прикінцевих та перехідних положень Закону  , а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня     2018 року у зразковій справі № 822/524/18.
З рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області № 951320129814 від 18.10.2023 року вбачається, що відповідач визначив стаж державної служби ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року 8 років 6 місяців 16 днів: з 17.06.1994 по 19.11.1995 на посаді державного податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту Тарутинської державної податкової інспекції; з 19.03.2009 по 01.05.2016 на посаді начальника управління Державного казначейства у Тарутинському районі ГУ ДКУ в Одеській області. 
Також з рішення вбачається, що не зараховано позивачці до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців періоди роботи ОСОБА_1 з 20.11.1995 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009 в митних органах на посадах на яких присвоєні персональні чи спеціальні звання.
Отже підставою для відмови у переведенні позивачки на пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу» як зазначено в рішенні відповідача є відсутність стажу державної служби передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ, при цьому відповідач не врахував ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 з 20.11.1995 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009.
З досліджених матеріалів справи, а саме трудової книжки ОСОБА_1 від 02.09.1981 року серії НОМЕР_1 судом встановлено, що позивачка в період:
- з 20.11.1995 по 25.11.1999 працювала в Тарутинській державній податковій інспекції на посаді податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту та 20.11.1995 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 559 позивачці присвоєно персональне звання «інспектор податкової служби ІІІ рангу»;
- з 26.11.1996 по 09.09.1998 працювала в Державній податковій адміністрації в Тарутинському районі на посаді старшого податкового інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб;
- з 10.09.1998 по 26.07.1999 працювала в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції на посадах державного податкового інспектора та старшого державного податкового інспектора (з 15.01.1999) відділу документальних перевірок юридичних осіб та 01.12.1998 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 559 позивачці присвоєно персональне звання «інспектор податкової служби ІІ рангу»;
- з 02.11.2000 по 18.03.2009 працювала в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції на посадах старшого державного податкового інспектора та головного державного податкового інспектора у різних відділах, та 01.02.2007 року позивачці присвоєно спеціальне звання «інспектор податкової служби І рангу».
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону  № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим  Законом  обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно  п.1.1 Податкового кодексу України  державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена  Податковим кодексом  і іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборі; платежів.
Відповідно до ст.41.1  Податкового кодексу України  контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні орган.
Відповідно до норм, закріплених у  Податковому кодексі України  - посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає  Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.
Згідно  статті 1 цього Закону  державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього  Закону, якщо інше не передбачено законами України.
Пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Згідно з абзацами першим, другим пункту344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Таким чином, посадові особи державної податкової служби, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.
З перерахунку пенсії позивачки вбачається що страховий стаж ОСОБА_1 становить 42 років 9 місяців 10 днів (а.с. 82).
З записів (з № 11) в трудовій книжці позивачки вбачається, що вона з 17.06.1994 по 26.07.1999 та з 02.11.2000 по 18.03.2009 працювала на посадах в органах державної податкової служби, а з 19.03.2009 до 22.02.2023 працювала в органах Державної казначейської служби України. 
Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі №    21-275а13 зазначив, що аналіз положень    статті 37 Закону № 3723-XII,    Закону №    509-ХІІ    дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до    статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Зважаючи на те, що цей висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, сформульований за результатами розгляду справи, фактичні обставини в якій є подібними до фактичних обставин, встановлених у справі, що розглядається, - у справі, що розглядається, спір також стосується зарахування до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, то висновок суду першої інстанції про те, що, враховуючи також    Прикінцеві та перехідні положення Закону №  889-VІІІ, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до    статті 37 Закону № 3723-ХІІ, є правильним.
Аналогічний підхід застосування наведених норм права висловлений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03 липня 2018 року (справа №    586/965/16-а), у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зарахування до стажу державної служби перебування позивачки на посаді в органах податкової служби, який безпідставно не враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в рішенні від 18.10.2023 № 951320129814 під час вирішення питання про переведення позивачки на інший вид пенсійного забезпечення.
З огляду на зазначене, вірним є висновок суду першої інстанції, що до стажу роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців повинні бути зараховані періоди роботи державного службовця:
- з 17.06.1994 по 19.11.1995 на посаді державного податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту Тарутинської державної податкової інспекції;
- з 20.11.1995 по 25.11.1999 працювала в Тарутинській державній податковій інспекції на посаді податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб управління аудиту та 20.11.1995 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 559 позивачці присвоєно персональне звання «інспектор податкової служби ІІІ рангу»;
- з 26.11.1996 по 09.09.1998 працювала в Державній податковій адміністрації в Тарутинському районі на посаді старшого податкового інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб;
- з 10.09.1998 по 26.07.1999 працювала в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції на посадах державного податкового інспектора та старшого державного податкового інспектора (з 15.01.1999) відділу документальних перевірок юридичних осіб та 01.12.1998 року у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 559 позивачці присвоєно персональне звання «інспектор податкової служби ІІ рангу»;
- з 02.11.2000 по 18.03.2009 працювала в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції на посадах старшого державного податкового інспектора та головного державного податкового інспектора у різних відділах, та 01.02.2007 року позивачці присвоєно спеціальне звання «інспектор податкової служби І рангу»;
- з 19.03.2009 по 01.05.2016 на посаді начальника управління Державного казначейства у Тарутинському районі ГУ ДКУ в Одеській області.
Отже, станом на 01.05.2016 року стаж державної служби позивачки становив 20 років 7 місяців 9 днів. 
Відтак, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.
З врахуванням встановленого періоду стаж державної служби позивачки станом на 01.05.2016, а саме більше 20 років, а також, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, вірним є висновок суду першої інстанції, що рішення пенсійного органу №951320129814 від 18.10.2023 року про відмову у переведенні позивача з одного виду пенсії на інший, є протиправним та підлягає скасуванню.
Зважаючи на встановлені судом обставини, щодо скасування рішення пенсійного органу №951320129814 від 18.10.2023 року з метою належного та ефективного захисту прав позивача, з урахуванням положень ч.2 ст. 9 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи:
- з 20.11.1995 по 25.11.1999 в Тарутинській державній податковій інспекції;
- з 26.11.1996 по 09.09.1998 в Державній податковій адміністрації в Тарутинському районі;
- з 10.09.1998 по 26.07.1999 в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції;
- з 02.11.2000 по 18.03.2009 в Арцизькій міжрайонній державній податковій інспекції.
З огляду на вищезазначене, вірним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивачки зобов`язального характеру шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсійного забезпечення із пенсії по інвалідності II групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію по інвалідності II групи відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, починаючи з дня звернення - з 23.02.2023 року та здійснити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 з 23.02.2023 року відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, з урахуванням вже виплачених сум.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5  статті 328 КАС України.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик