ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 р. 	Справа № 440/13771/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2023, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава,   по справі № 440/13771/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Військової частини НОМЕР_1                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач) , в якій просить: 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільнені з військової служби ОСОБА_1 на підставі пп. г) п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.05.1992 року (зі змінами), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі пп. г) п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.05.1992 року (зі змінами), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2024 у справі №440/13771/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1  до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу – задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що у відповідності до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, для звільнення необхідно надати або довідку МСЕК, або Довідку ЛКК, позивачем же надано було обидві довідки, які не суперечать одна одній, а доповнюють діагноз матері. Однак, суд першої інстанції не надав висновку тому факту, що Довідка МСЕК про інвалідність матір?ю позивача була отримана 19.09.2011р., а після погіршення стану її здоров?я лікарська комісія видала Довідку ЛКК №308 від 04.08.2023р. з діагнозом бронхіальна астма, персистуючого ДН ІІ Б ХОЗЛ ІІ ст., емфізема легень. Дифузний пневмосклероз ДН І ст. Гіпертонічна хвороба ІІ, 2 ст. ризик 2, а тому  відповідачем було безпідставно відмолено у звільненні його згідно до пп. г) п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до пункту 3 частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги  та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача не підлягають  задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 як солдат за призовом .
01.08.2023 ним подано рапорт командиру взводу про звільнення з військової служби в запас на підставі статті 24 частини 4 пункту 2 підпункту "г" Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та потребує постійного догляду.
До рапорту додано, зокрема, довідку МСЕК про встановлення ОСОБА_2 , 1957 року народження, третьої групи інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням з 19.09.2011 безстроково.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_2 ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 .
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2023 № 642/4901 за наслідками розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби повідомлено, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Беручи до уваги зміст рапорту із додатками та відсутність відповідної довідки медико-соціальної експертизи про необхідність постійного стороннього догляду за матір`ю, підстави для звільнення за абзацом 3 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу відсутні.
Не погодившись із діями військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі пп. г) п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не додав до рапорту документи, які підтверджують наявність підстав для звільнення його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, оскільки довідка МСЕК, відповідно до якої матері позивача встановлено ІІІ групу інвалідності не є висновком про необхідність постійного стороннього догляду для особи та довідка Лохвицького центру первинної медико-санітарної допомоги № 308 від 04.08.2023 щодо знаходження на обліку матері позивача та її хвороб також не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон № 2232-ХІІ.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок звільнення врегульований пунктами 233-243 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення).
Пунктом 233 Положення № 1153/2008 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За приписами підпункту 2 пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Постановою Кабінету Міністрів України “Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу” від 12.06.2013 № 413 (далі по тексту – Перелік № 413) передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Таким чином, під час дії воєнного стану передбачено можливість звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду, зокрема, за хворими батьками, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 подав відповідачу рапорт від 01.08.2023, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю. До рапорту позивачем було надано довідку МСЕК про встановлення ОСОБА_2 , 1957 року народження, третьої групи інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням з 19.09.2011 безстроково та акт обстеження матеріально побутових умов від 21.07.2027 року.
Між тим, з вказаної довідки МСЕК №0051421 відсутні рекомендації щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю.
Крім того, наданий акт обстеження матеріально побутових умов від 21.07.2027 року встановлює лише фактичне місце проживання позивача та ОСОБА_2 за однією адресою.
Отже, наявність у матері військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, ІІІ групи інвалідності без підтвердження необхідності здійснення постійного догляду відповідно до підпункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не є підставою для звільнення з військової служби.
Щодо наданого апелянтом до суду першої інстанції Довідки ЛКК №308 від 04.08.2023р.  щодо знаходження на обліку матері позивача та підтвердження хвороби, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказана довідка не була надана позивачем разом з рапортом до відповідача, а також, не містить посилань про необхідність постійного догляду за хворою матір`ю.
Враховуючи те, що підпунктом “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що підставою для звільнення з військової служби є необхідність здійснення саме постійного догляду, то вказані обставини мають   бути підтверджені відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
В той же час, позивачем до матеріалів справи долучено довідку МСЕК №005142, яка підтверджує лише наявність у ОСОБА_2  третьої групи інвалідності, але не містять  посилання на  необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 .. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби з підстав, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 по справі № 440/13771/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.П. Жигилій    Л.В. Любчич