Дата документу 19.08.2024 Справа № 335/850/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 335/850/24                                            Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/1242/24 Стеценко А.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       Головуючого:                Бєлки В.Ю.
               Суддів:                        Гончар М.С.
Полякова О.З.

               розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Коротченко Дар`ї Олександрівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, Комунального підприємства «Універс» Запорізького обласної ради про стягнення суми вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, суми індексації заробітної плати та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
               У січні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, Комунального підприємства «Універс» Запорізького обласної ради про стягнення суми вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, суми індексації заробітної плати та моральної шкоди, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 11.06.2019 перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Готель «Україна» Запорізької обласної ради.
               15.08.2023 позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, однак станом на час подання позову розрахунок виплат всіх сум, що належать працівнику при звільнені не здійснено.
               Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2022 в справі № 331/932/22 стягнуто з відповідача КП «Готель Україна» ЗОР на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 66 563,34 грн. за період з 01.02.2020 по 21.01.2022, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 4 682,47 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.
               Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2023 в справі № 331/932/22 боржника КП «Готель Україна» ЗОР замінено на його правонаступника КП «Універс» ЗОР.
               Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2023 в справі № 331/5729/23 стягнуто з КП «Готель Україна» ЗОР на користь позивача заборгованість із заробітної плати в розмірі 49 802,91 грн. за період з 22.01.2022 по 15.08.2023 та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 10 846,00 грн. за період з 16.08.2023 по 19.12.2023.
               У зв`язку зі звільненням, 28.12.2023 позивач поштою звернувся до відповідачів із вимогою про розрахунок належних йому виплат, яку отримано відповідачами 04.01.2024, однак розрахунок станом на день звернення із даною позовною заявою до суду з позивачем не проведено, відповідей чи повідомлень від відповідачів не надходило.
               В порушення приписів ч. 1 ст. 44 КЗпП України позивачу при звільнені не виплачено вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку.
               Крім того, КП «Готель «Україна» ЗОР жодного разу не здійснювалася індексація заробітної плати позивача за період його роботи на підприємстві з 01.02.2020 по день звільнення 15.08.2023.
               Також неправомірними діями відповідачів, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживанням, викликаних порушенням права на оплату праці, необхідністю додавання зусиль для організації свого життя в забезпечення себе та членів своєї сім`ї.
               Посилаючись на зазначені обставин просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму вихідної допомоги у розмірі 2 649,93 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 20.12.2023 по день ухвалення рішення в справі; суму індексації заробітної плати за період з лютого 2020 року по грудень 2022 року в розмірі 9 376,50 грн.; моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. та понесені судові витрати.
               Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради відмовлено.
               Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради задоволено частково.
Стягнуто з Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради на користь  ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 2 649 гривень 93 копійки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 20 грудня 2023 року по 15 лютого 2024 року в розмірі 5 057 гривень 35 копійок, суму індексації заробітної плати за період з лютого 2020 року по червень 2022 року в розмірі 4 134 гривні 26 копійок, моральну шкоду в розмірі 2 500 гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень 00 копійок, судовий збір у розмірі 968 гривень 96 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Коротченко Д.О. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Висновок суду щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку ґрунтується на невірному застосуванні судом норми ст. 117 КЗпП України. Не враховано, що у даному спорі слід застосовувати положення КЗпП України в редакції, чинній на дату виникнення вказаних спірних правовідносин, тобто в редакції, чинній станом на 01.02.2020 року. Просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку та винести в цій частині нове рішення, яким стягнути з КП «Універс» ЗОР на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення за період з 20.12.2023 по день винесення рішення у справі.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. 
ОскількиОСОБА_1 оскаржує рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційним судом вказане рішення суду не переглядається в частині вирішення позовних вимог про стягнення суми вихідної допомоги, суми індексації заробітної плати та моральної шкоди.
Від представника КП «Готель Україна» ЗОР надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що посилання в апеляційній скарзі на необхідність застосування ст.. 117 КЗпП України в редакції, чинній станом на 01.02.2020, яка не передбачала обмеження нарахування середнього заробітку шістьма місяцями, не заслуговує на увагу, оскільки позивач помилково вважає, що датою виникнення спірних відносин є 01.02.2020 (дата виникнення заборгованості із заробітної плати), а не 15.08.2023 (дата звільнення позивача).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 20.12.2023 по 15.02.2024, виходив з того, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню в межах шестимісячного періоду, встановленого ч.1 ст. 117 КЗпП України, з врахуванням того, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2023 в справі № 331/5729/23 стягнуто з КП «Готель Україна» ЗОР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.08.2023 по 19.12.2023.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1  працював у КП «Готель «Україна» ЗОР з 11.06.2019 по 15.08.2023.
Наказом № 11-к від 15.08.2023 позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 32).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2022 в справі № 331/932/22 стягнуто з відповідача КП «Готель Україна» ЗОР на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 66 563,34 грн. за період з 01.02.2020 по 21.01.2022, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 4 682,47 грн. та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. (а.с. 22-24).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.11.2023 в справі № 331/932/22 замінено боржника КП «Готель Україна» ЗОР на його правонаступника - КП «Універс» ЗОР (а.с. 24-26).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2023 в справі № 331/5729/23 стягнуто з КП «Готель Україна» ЗОР на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 49 802,91 грн. за період з 22.01.2022 по 15.08.2023 та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 10 846,00 грн. за період з 16.08.2023 по 19.12.2023 (а.с. 27-31).
28.12.2023 позивач поштою звернувся до відповідачів із вимогою провести розрахунок та виплатити йому вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку (а.с. 33-34).
Згідно з п.1.3 Статуту КП «Готель «Україна» ЗОР підпорядковане, підзвітне та підконтрольне Запорізькій обласній раді (а.с. 40-49).
15.02.2022 Запорізька обласна рада прийняла рішення № 10 про припинення КП «Готель Україна» ЗОР шляхом приєднання до КП «Універс» ЗОР (а.с. 50-51).
Згідно запису № 1001031270036000282 Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб, з 06.05.2022 КП «Готель Україна» ЗОРзгідно рішення засновників щодо припинення юридичної особи в результаті реорганізації знаходиться в стані припинення. Його правонаступником є КП «Універс» ЗОР.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
У статті 116 КЗпП України вказано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
З матеріалів справи вбачається, що при звільненні ОСОБА_1 15.08.2023 йому не виплачено всі належні суми відповідно до ст. 116 КЗпП України. 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 19.12.2023 в справі № 331/5729/23 стягнуто з КП «Готель Україна» ЗОР на користь позивача заборгованість із заробітної плати в розмірі 49 802,91 грн. за період з 22.01.2022 по 15.08.2023 та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 10 846,00 грн. за період з 16.08.2023 по 19.12.2023. Також зазначеним рішенням встановлений розмір середньоденної заробітної плати позивача (123,35 грн.). Зазначене рішення набрало законної сили.
Крім того, судом першої інстанції в цій справі встановлено, що позивачу не виплачену вихідну допомогу.
Як зазначалось, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року в частинні стягнення вихідної допомоги сторонами не оскаржується.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17.
Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази повного розрахунку роботодавцем з ОСОБА_1 на момент звільнення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в даній справі підлягають задоволенню в межах шестимісячного періоду, встановленого ч. 1 ст. 117 КЗпП України, тобто, стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.12.2023 по 15.02.2024 в розмірі 5 057,35 грн. (41 робочій день х на середньоденну заробітну плату в розмірі 123,35 грн.).
Доводи апеляційної скарги про те, що в даній справі з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20.12.2023 по день ухвалення судом рішення, на підставі ст.. 117 КЗпП України в редакції, яка діяла до 01.07.2022, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Так, передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу.
Відповідно до Закону України №2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, внесені зміни до ст. 117 КЗпП України, а саме обмежено строк виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку шістьма місяцями.
Вказаний Закон України №2352-IX від 01.07.2022 містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема з 19.07.2022 року, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі.
За змістом ст. 117 КЗпП України право отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку у працівника виникає на наступний день після звільнення у зв`язку з порушенням роботодавцем строків, визначених ст. 116 КЗпП України.
Отже, оскільки ОСОБА_1 звільнений з займаної посади 15.08.2023, спірні правовідносини щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку виникли 16.08.2023, тому суд першої інстанції правильно застосував в даному випадку ст.. 117 КЗпП України в редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». 
Доводи апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку виникли з 01.02.2020, а саме з моменту, коли у роботодавця з`явилась заборгованість із заробітної плати перед позивачем, тобто до звільнення останнього, не ґрунтуються на нормах законодавства.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Ураховуючи викладене, висновки суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є правильними та підтверджуються матеріалами справи.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Коротченко Дар`ї Олександрівни залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року в частині, що оскаржується, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова складена 19 серпня 2024 року.

               Головуючий:                                                        В.Ю. Бєлка
                                                       
Судді:                                                                М.С. Гончар

О.З. Поляков