Постанова
Іменем України       
 
09 серпня 2024 року   
м. Київ
 
справа № 539/5295/23
провадження № 61-7455св24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., 
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року в складі судді: Гришко О. Я., та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року в складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Обідіної О. І.,
 
Історія справи
Короткий зміст заяви
 
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Заява мотивована тим, що з 14 червня 2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, та відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2023 року отримує пенсію за віком. Згідно посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 29 березня 2016 року ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
 
Заявниця вказувала, що згідно довідки від 17 березня 2015 року № 1787  ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована в с. Клесів, Клесівської селищної ради Дубровицького району Рівненської області з 24 жовтня 1985 року по 14 листопада 1997 року. Частиною 2 Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно Додатку № 1 постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106 Дубровицький район Рівненської області віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення згідно з постановами Ради Міністрів УРСР.
 
Встановлення місця постійного проживання ОСОБА_1 за відповідною адресою необхідно заявнику для отримання права на пільги та здійснення перерахунку (переходу) пенсії, право на що передбачено статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
 
ОСОБА_1 просила:
встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона в період з 24 жовтня 1985 року по 14 листопада 1997 року проживала в Дубровицькому районі Рівненської області, що згідно частини Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно Додатку № 1 до постанов Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106 віднесений до зон безумовного (обов`язкового) відселення згідно з постановами Ради Міністрів УРСР.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року закрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
представник заінтересованої особи, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17, зазначив, що в матеріалах пенсійної справи наявна довідка Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області № 1059 від 18 лютого 2016 щодо проживання в зоні добровільного гарантованого відселення в період з 24 жовтня 1985 року по 14 листопада 1997 року та дублікат посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, серії НОМЕР_2 , видане Полтавською облдержадміністрацією. Згідно Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106, яким затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, с. Клесів Сарненського району Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Серед переліку населених пунктів, віднесених до зони безумовного (обов`язкового) відселення села Клесів Сарненського району Рівненської області немає. У разі звернення в установленому законом порядку до органу Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсії та прийняття рішення з цього приводу, між ОСОБА_1 та управлінням ПФУ буде існувати спір щодо права на перерахунок пенсії та буде підлягати вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Провадження у справі підлягає закриттю з тих підстав, що заява про встановлення факту проживання заявниці на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, взагалі не може розглядатися судами, оскільки законодавством передбачений позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на території радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законодавством пільги;
відповідно до частин третьої, четвертої статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування;
законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявниця. Тому заявниця має можливість одержати документ, що засвідчує цей факт, звернувшись до вищевказаних органів державної влади та органів місцевого самоврядування;
якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній. Заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. При цьому вирішення спору фізичної особи з суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії має розглядатись в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства. Провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Такі висновки узгоджуються з висновками зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року залишено без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
обґрунтовуючи вимоги заяви про встановлення факту, ОСОБА_1 зазначала, що встановлення місця постійного проживання за відповідною адресою необхідно їй для отримання права на пільги та здійснення перерахунку пенсії, право на яку передбачено статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній;
не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу в установленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до суду;
порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1. Пунктами 4.1 та 4.3 розділу ІV вказаного Порядку визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший на підставі звернення особи з відповідною заявою. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 розділу ІV), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ. Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення;
у справі, що переглядається, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило суду про наявність в матеріалах пенсійної справи довідки Клесівської селищної ради щодо проживання ОСОБА_1 з 24 жовтня 1985 року по 14 листопада 1997 року (період, який заявник просить встановити у цій справі) щодо проживання в зоні відселення та дублікат посвідчення потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги. Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом ПФУ відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси;
заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір між нею та Головним Управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Зазначене узгоджується з постановами Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 та від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17. Отже суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі. Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.
 
Аргументи учасників справи
 
20 травня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року, в якій просила:
скасувати оскаржені судові рішення;
направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
згідно із статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів» що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення;
для встановлення фактів в порядку окремого провадження досудове звернення до заінтересованої особи не є обов`язковим. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 судом зауважено, що для встановлення фактів в порядку окремого провадження досудове звернення до заінтересованої особи не є обов`язковим. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує;
у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян;
скаржник та його представник вважають, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку із наступним: так, у разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню в позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Справи про встановлення юридичних фактів у судовому порядку вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Даний висновок сформовано Великою Палатою ВС у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21. Отже, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, належать до юрисдикції цивільного суду. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд відповідних справ за правилами цивільного судочинства. З даного вбачається, що суд першої інстанції (а суд апеляційної інстанції підтримав дані твердження) не застосував аналогічну практику з розгляду подібних справ, закрив провадження у справі, не дослідивши обставини справи, що і призвело до ухвалення таких оскаржуваних незаконних рішень;
враховуючи вищезазначене, в даній ситуації як раз і потрібне встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення місця постійного проживання ОСОБА_1 за відповідною адресою (вказаною у заяві) задля отримання права на пільги та здійснення перерахунку (переходу) пенсії, право на що передбачено статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тобто, в даній справі є лише встановлення факту, що має юридичне значення, але ніяк не відмова відповідного органу, як зазначив апеляційний суд. Окрім викладеного, ще раз варто наголосити, що в адміністративному судочинстві не передбачене окреме провадження, в порядку якого особа має право звернутись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. 
 
05 серпня 2024 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 25 липня 2024 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що з 14 червня 2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області.
 
ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 від 29.03.2016 року.
 
ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована в с. Клесів, Клесівської селищної ради Дубровицького району Рівненської області з 24 жовтня 1985 року по 14 листопада 1997 року, що підтверджено відповідною довідкою цієї селищної ради.
 
Дубровицький район Рівненської області віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення згідно із постановою № 106 Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року, якою визначений Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
 
При обґрунтуванні вимоги заяви про встановлення факту, ОСОБА_1 зазначала, що це необхідно їй для отримання права на пільги та здійснення перерахунку пенсії, право на яку передбачено стаття 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
 
Позиція Верховного Суду 
 
Касаційний суд відхиляє аргументи касаційної скарги з таких мотивів.
 
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
 
Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).
 
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
 
Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення. Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування (частини перша - четверта статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі №569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) вказано, що:
«для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:  факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).
Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 256 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви) та у статті 315 цього Кодексу у редакції від 03 жовтня 2017 року, не є вичерпним».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) зазначено, що:
Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу в установленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.
Статтею 55 Закону № 796-XIIвизначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
На час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі - Порядок № 51), який регулював правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
За пунктом 2 Порядку № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом № 796-XII, іншими актами законодавства.
Потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 01 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення ? не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення ? не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серії Б(абзац 3 пункту 5 Порядку № 51).
Спірні питання щодо визначення статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження у 1986 році, розглядаються відповідними комісіями Київської і Житомирської облдержадміністрацій на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування (абзац 2 пункт 12 Порядку № 51).
            Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №162/760/17 (провадження №14-550цс18) вказано, що: 
«28. Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у ч. 1 ст. 256 ЦПК України у редакції, що діяла на момент звернення до суду із заявою. Встановлення факту проживання особи на території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, до цього переліку не віднесено.
29. Разом з тим згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
30. Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
31. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
32. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
33. Отже, законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник. Тому ОСОБА_13 має можливість одержати документ, що засвідчує цей факт, звернувшись до вищевказаних органів державної влади та органів місцевого самоврядування».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) зазначено, що:
«94. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. 
95. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.
96. Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц.
97. Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) вказано, що:
«приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)). 
Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».
 
Цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див., зокрема, постанови Верховного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 17 січня 2024 року в справі № 932/9029/23 (провадження № 61-16072 св 23), від 19 лютого 2024 року в справі № 32/3602/22 (провадження № 61-7598св23)).
 
У справі, що переглядається суди встановили, що: законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявниця; заявниця має можливість одержати документ, що засвідчує цей факт, звернувшись до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)). 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
 
Ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     В. І. Крат
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков