Постанова
Іменем України 
 
4 вересня 2024 року
м. Київ
 
справа № 754/7480/23
провадження № 51-1749км24
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6  (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року щодо
 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023  року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки і на підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього виконання певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
 
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково і стягнуто з  ОСОБА_7 на її користь 35 050 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 150 000 грн моральної шкоди.
 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні. 
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 21 лютого 2024 року вирок місцевого суду стосовно  ОСОБА_7 змінив у частині цивільного позову, зменшивши суму відшкодування моральних збитків до 100 000 грн.
 
У решті вирок залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7  визнано винуватим і засуджено за те, що він3 листопада 2022 року близько 11:23, будучи особою, яка керує транспортним засобом, перебуваючи за кермом засобу підвищеної небезпеки ? автомобіля марки «Seat» моделі «Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на паркувальному майданчику магазину «Метро» на вул. Сержа Лифаря, 2-А в м. Києві, у супереч вимогам пп. «б» п. 2.3, пп. «а» п. 4.16 та п. 18.1 Правил дорожнього руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, розташованим поруч із виїздом з паркувальних місць, позначеним дорожньою розміткою 1.14.1 (зебра), а продовжив рух, не надавши переваги для руху пішоходу ОСОБА_8 , яка в цей час пересікала проїзну частину по вказаному пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху його автомобіля і мала перевагу в русі, у наслідок чого вчинив наїзд на неї.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесне ушкодження у вигляді травми правої нижньої кінцівки: перелом латерального виростка великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, з наявністю рідини (гемартроз) у навколо суглобових комірцях, надколінній сумці; розрив заднього рогу медіального меніска; забій м`яких та параартикулярних тканин, яке належить до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
 
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі засуджений вказує про те, що вирок та ухвала підлягають скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження ? закриттю на підставі пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК).
 
Касатор вважає, що наданий експертом висновок судово-медичної експертизивід 8 травня 2023 року № 042-554-2023 року ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах.
 
Так, на думку засудженого, електрофотокопія карти виїзду швидкої медичної допомоги від 3 листопада 2022 року № 7225 не була визнана речовим доказом та була долучена до матеріалів із порушенням порядку, передбаченого КПК; диск CD-R на ім`я ОСОБА_8 не є оригіналом та неналежно засвідчений; диск із результатом МРТ, висновок МРТ та лікарський висновок сторона обвинувачення отримала без дотримання норм КПК, зокрема, слідчий або прокурор з клопотанням до слідчого судді про надання тимчасового доступу до вказаної медичної документації не звертались, такого дозволу в установленому порядку не отримували. Також у кримінальному провадженні не вчинялись будь-які дії в порядку міжнародного співробітництва, яке могло б сприяти отриманню висновку МРТ з медичного закладу у Німеччині.
 
Тому скаржник стверджує, що висновок № 042-554-2023 не може підтверджувати тяжкість тілесного ушкодження, яке отримала потерпіла.
 
Крім того, засуджений зазначає, що розмір майнової шкоди не підтверджений доказами, а розмір моральних збитків ? не доведений.
 
Також, на думку сторони захисту, твердження потерпілої про те, що засуджений хотів надати грошові кошти з метою ухилення від відповідальності, не відповідають дійсності, оскільки на той час ще не було кримінального провадження стосовно засудженого, а всі спроби відшкодувати завдану шкоду були щирими та добровільними, однак визначаючи розмір моральної шкоди, суди проігнорували указаний факт.
 
Крім цього, висуває інші вимоги, що стосуються фактичних обставин кримінального правопорушення.
 
Позиції учасників судового провадження 
 
Захисник у судовому засіданні підтримав доводи, наведені в касаційній скарзі. 
 
Прокурор заперечувала проти того, щоб касаційну скаргу було задоволено.
 
Мотиви Суду 
 
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та прокурора, перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, дослідивши матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.
 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
За змістом ст. 438 указаного Кодексу при здійсненні касаційного провадження Суд не вправі скасувати оскаржені рішення через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, а виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.
 
Засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, недостовірність доказів, не враховує, що в силу статей 433, 438 КПК, ці обставини не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, а тому доводи щодо цього не перевіряються. 
 
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
За правилами ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Суть доводів  ОСОБА_7 зводиться до незгоди з визнанням його винуватим за ч. 1 ст. 286 КК, оскільки, як він вказує, відсутні докази, що потерпілій під час ДТП були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості. 
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими з урахуванням вимог статей 94, 370 цього Кодексу на підставі оцінки сукупності досліджених доказів.
 
Суд оцінив і врахував показання: 
 
·        засудженого  ОСОБА_7 , який вказав, що 3 листопада 2022 року близько 11:30 на парковці магазину «Метро» керував автомобілем, рухався накатом зі швидкістю приблизно 6 км/год, мав намір виконати поворот ліворуч. При цьому подивився праворуч і відчув удар, оскільки наїхав на потерпілу, яка рухалася по пішохідному переходу. Потерпілу було госпіталізовано, він зустрічався з нею і її чоловіком, пропонував гроші, але та сума, яку міг сплатити, їх не влаштовувала. Вину визнає частково, оскільки у потерпілої в Україні не було діагностовано перелому ноги, він, відповідно до наданих документів, які викликають у нього сумнів, був установлений пізніше в Німеччині;
·        потерпілої ОСОБА_8 , яка зазначила, що із чоловіком рухалися по пішохідному переходу на території парковки магазину «Метро» на вул. Сержа Лифаря в м. Києві. Коли вони перебували майже на середині пішохідного переходу, праворуч від себе вона побачила автомобіль «Seat», який повільно рухався. Вона вирішила, що автомобіль зупиниться перед пішохідним переходом, але він різко прискорився і вчинив на неї наїзд, унаслідок чого вона впала на асфальт. Чоловік й інші перехожі допомогли їй піднятися, вона не могла ступати на ногу. Водій автомобіля до неї не підійшов. Її було доставлено до лікарні швидкої медичної допомоги, де зроблено рентген, який перелому не показав. Лікарі радили їй зробити МРТ, оскільки в неї був набряк коліна та з нього було відкачано 90 мл крові. Вона вимушена була повернутися до дитини в Німеччину і там вже зробила МРТ, за результатами якого було встановлено перелом. Лікарі її прооперували, поставили титанову пластину в ногу, яку потрібно було прибрати через півтора року. Після операції вона вісім тижнів лежала не рухаючись. Даючи показання, зауважила, що не може підніматися сходами і довго сидіти. Після травми вона пересувалася на милицях і в туторі. Внаслідок отриманої травми було порушено її звичайний ритм життя, вона відчуває фізичний біль, не може вести активний спосіб життя, набрала зайвої ваги;
·        свідка ОСОБА_9 , який указав, що із дружиною ОСОБА_8 йшов по пішохідному переходу. У цей час на дружину вчинив наїзд автомобіль під керуванням  ОСОБА_7 Дружину було госпіталізовано до лікарні, зроблено рентген, але перелому не виявили. Після цього вони з дружиною двічі їздили до травмпункту, оскільки в неї боліла нога, там їй з коліна відкачували кров. Лікарі радили зробити МРТ, але вони не мали коштів, оскільки витратили їх на медикаменти, милиці, тутор. Крім того, дружині потрібно було повертатися до Німеччини, звідки вона приїхала на декілька днів і де залишилася їх неповнолітня дитина. Вже в Німеччині було встановлено, що в дружини перелом ноги. Засуджений не цікавився здоров`ям потерпілої та будь-якої допомоги не надавав;
·        експерта ОСОБА_10 , яка повністю підтвердила свій висновок і зазначила, що під час проведення експертизи вона спілкувалася з потерпілою, після чого витребувала у слідчих органів і дослідила всю медичну документацію на ім`я ОСОБА_8 , електронні носії інформації з дослідженнями МРТ, КТ та зробила висновок про наявність у потерпілої тілесного ушкодження у вигляді перелому латерального виростка великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, яке могло утворитися 3 листопада 2022 року внаслідок ДТП і є тілесним ушкодженням середньої тяжкості. Усю медичну документацію вона дослідила і проаналізувала в сукупності, переваги документації з Німеччини не надавала. Пункція ? відкачування 65 мл крові в травмпункті м. Києва ? є одним з доказів перелому, оскільки така кількість крові у колінному суглобі не могла з`явитись безпричинно, це свідчить про травмування капсульно-зв`язувального апарату. Рентгенодослідження не завжди може показати перелом, однією з причин цього може бути неправильне встановлення проєкції; МРТ є більш точним дослідженням.
 
Крім того, суд поклав в основу вироку дані, що містяться:
 
·        у висновку судово-медичної експертизи від 8 травня 2023 року № 042-554-2023, згідно з яким у ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді травми правої нижньої кінцівки: перелому латерального виростка великогомілкової кістки зі зміщенням уламків з наявністю рідини (гемартроз) у навколосуглобових комірцях, надколінній сумці; розрив заднього рогу медіального меніска; забій м`яких та параартикулярних тканин, що потребувало оперативних втручань (пункції колінного суглобу, металоостеосинтезу правої великогомілкової кістки пластиною і гвинтами), яке належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Характер та морфологічні властивості виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилося від однократної травмувальної дії тупого (тупих) предмета (предметів), за давністю може відповідати терміну 3 листопада 2022 року, могло утворитися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (зіткнення людини з автомобілем, що рухався), та не супроводжувалося небезпечними для життя явищами;
·        висновку автотехнічної експертизи від 6 березня 2023 року № СЕ-19/111-23/9574-ІТ, відповідно до якого в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Seat Ibiza» ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами п. 18.1 ПДР, експерт, з технічної точки зору, вбачає невідповідність дій цього водія приписам п. 18.1 ПДР. У цій дорожній ситуації водій ОСОБА_7 з моменту появи в полі зору відеореєстратора, який установлений у його автомобілі, пішохода ОСОБА_8 на нерегульованому пішохідному переході мав технічну можливість уникнути наїзду на неї шляхом застосування екстреного гальмування і тим самим міг виконати положення п. 18.1 ПДР.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 не заперечував факту ДТП і наїзду ним на потерпілу, внаслідок чого остання впала на асфальт, не могла ступати на ногу, тому чоловік та інші перехожі допомогли їй піднятися.
 
Встановлено, що потерпілу каретою швидкої допомоги було доставлено до лікарні швидкої медичної допомоги, там було діагностовано травму ноги, що підтверджується відповідною довідкою. Із цього дня потерпіла пересувалася за допомогою милиць із тутором на нозі.
 
Указані обставини підтверджуються поясненнями потерпілої та свідка ОСОБА_9 . 
 
Потерпіла послідовно наполягала, що під час ДТП отримала травму, робила рентген, у неї був набряк коліна, з якого їй відкачали 90 мл крові, зробила МРТ, яке встановило, що у неї перелом, зауважила, що її оперували, поставили титанову пластину в ногу, а після операції вісім тижнів лежала не рухаючись.
 
Ці показання потерпілої, суди в межах своїх повноважень визнали достовірними та такими, що підтверджуються іншими доказами. 
 
Доводи сторони захисту про те, що медична документація, на підставі якої проведено експертизу, отримана з порушенням вимог КПК, є неспроможними, оскільки, як правильно вказав апеляційний суд, вона може бути надана безпосередньо потерпілою особою або на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи в такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.
 
У цьому провадженні потерпіла надала слідчому медичну документацію, а саме: довідки № 6481 та 6475, попередній лікарський висновок від 2 грудня 2022 року, дослідження МРТ від 22 листопада 2022 року, диск із МРТ - 2022238421 від 25 листопада 2022 року, і тому дозвіл суду на отримання цієї документації, як про це зазначено в касаційній скарзі, не є обов`язковим.
 
Висновок судово-медичної експертизи не ґрунтується виключно на медичній документації, достовірність якої оспорює сторона захисту. Згідно з указаним висновком та показаннями експерта, наданими в судовому засіданні, експерт оцінила всю медичну документацію, у тому числі ту, яку оспорює захисник. 
 
Експерт безпосередньо спілкувалася з потерпілою та врахувала її пояснення щодо наявних симптомів, а також підкреслила, що пункція ? відкачування 65 мл крові в травмпункті м. Києва - є одним з доказів перелому, оскільки така кількість крові у колінному суглобі безпричинно не з`являється, це свідчить про травмування капсульно-зв`язувального апарату. Крім того, експерт зазначила, що рентгенодослідження не завжди може показати перелом, одним із факторів цього може бути неправильне встановлення проєкції, МРТ є більш точним дослідженням; перевазі документації з Німеччини не надавала.
 
Недоліки в оформленні медичних документів, з урахуванням викладених у них фактичних обставин, які не суперечать сукупності досліджених доказів, самі собою не свідчать про те, що інформація, яку містять ці документи, не повинна враховуватися експертом.
 
Суди критично оцінюючи показання спеціаліста ОСОБА_11 стосовно того, що в потерпілої ОСОБА_8 на момент звернення до травмпункту перелому не було, вказали, що зазначене спростовується аналізом наведених показань потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , даними висновку судово-медичної експертизи, показаннями експерта ОСОБА_10 , які є послідовними, узгоджуються між собою та свідчать, що внаслідок наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_7 на потерпілу ОСОБА_8 остання отримала тілесне ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому латерального виростка великогомілкової кістки зі зміщенням уламків.
 
Перевіряючи правильність оцінки висновку судово-медичної експертизи від 8 травня 2023 року № 042-554-2023 з точки зору допустимості як доказу, колегія суддів виходить з такого.
 
Висновок експерта є самостійним джерелом доказів (ч. 2 ст. 84 КПК), залучення експерта для проведення експертизи відбувалося в порядку, передбаченому ст. 243 КПК; експерт є належним суб`єктом для проведення цього виду експертних досліджень і відповідає вимогам, що висуваються частинами 1, 2 ст. 69 КПК та Законом України «Про судову експертизу». 
 
Указане узгоджується із судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зокрема в постановах від 21 липня 2021 року
у справі № 552/1884/20 (провадження № 51-2402км21); від 14 лютого 2024 року у справі № 199/3623/23 (провадження № 51-5585км23).
 
Крім того, КПК не вимагає, щоб кожен документ, який долучається до матеріалів кримінального провадження, був визнаний речовим доказом, оскільки речовими доказами є матеріальні об`єкти, що були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи також є речовими доказами, якщо вони містять вказані ознаки. 
 
Достовірність копій окремих документів була завірена слідчим після їх огляду та вилучення під час проведення тимчасового доступу, що не суперечить вимогам ст. 165 КПК.
 
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення із засудженого 60 050 грн майнової шкоди було частково задоволено і обґрунтовано стягнуто  35 050 грн, що складається із правничої допомоги та вартості перекладу медичної документації.
 
Указана сума належно обґрунтована й підтверджується відповідним договором, актами виконаних робіт та первинними документами про сплату відповідних витрат.
 
Апеляційний суд, узявши до уваги вимоги ст. 23 ЦПК, врахувавши характер протиправних дій засудженого, зокрема неумисну форму вини, і керуючись критеріями розумності, виваженості та справедливості, зменшив розмір відшкодування моральної шкоди до 100 000 грн, при цьому взяв до уваги моральні страждання потерпілої понесені від отриманої травми, в тому числі тривале лікування, необхідність оперативного втручання та обмеження в пересуванні в результаті травми.
 
Отже, цивільний позов місцевий суд вирішив відповідно до положень статей 127?129 КПК. Розмір відшкодування моральної шкоди апеляційний суд визначив із дотриманням вимог ст. 23 Цивільного кодексу України.
 
Інші доводи сторони захисту з приводу переоцінки фактичних обставин кримінального провадження та достовірності доказів Суд не бере до уваги, адже вони не є предметом касаційного розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК.
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, що є підставами для безумовного скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не встановив.
 
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року стосовно засудженого  ОСОБА_7  залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                                 ОСОБА_3