УХВАЛА
 
23 липня 2024 року
м. Київ
справа № 303/6910/22
провадження № 61-10223ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пархоменка П. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи Мукачівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,
УСТАНОВИВ:
1.                   ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 03 березня 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду 
від 25 січня 2024 року (повний текст складено 06 лютого 2024 року) у цивільній справі № 303/6910/22.
 
2.                 Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.
І. Щодо клопотання (процесуальної вимоги) особи, яка подає скаргу
3.                 Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується, а також клопотання особи, яка подає скаргу.
 
4.                 Відповідно до статті 409 ЦПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
 
5.                 В касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить: «…Скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 січня 2024 року, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2023 року, як такі, що постановлені з порушенням матеріального та процесуального права і ухвалити нову, якою закрити справу...»
 
6.                 В порушення пункту 6 частини другої статті 392 ЦПК викладене в касаційній скарзі клопотання (процесуальна вимога) сформульована некоректно, без урахування рішень судів попередніх інстанцій та повноважень касаційного суду.
 
7.                 Визначення судових рішень, які є предметом касаційного оскарження та формулювання клопотання (процесуальної вимоги) має істотне значення як при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) та і під час касаційного розгляду.
 
8.                 Отже заявник має в касаційній скарзі сформулювати клопотання (процесуальну вимогу) з урахуванням повноважень касаційного суду.
ІІ. Щодо підстав касаційного оскарження
9.                 Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
10.            Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
11.            Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
12.            У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
13.            У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
14.            У касаційній скарзі заявник підставами касаційного оскарження судових рішень у справі № 303/6910/22 одночасно зазначає пункти 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК.
 
15.            Оскільки підстави передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 389 
ЦПК (неврахування висновку Верховного Суду та відсутність висновку Верховного Суду) можуть бути взаємовиключними, особа, яка подає касаційну скаргу, у разі одночасного посилання на вказані підстави, має конкретизувати у касаційній скарзі яку саме норму (норми) права застосовано без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у подібних правовідносинах, а щодо застосування якої норми (норм) права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
16.            Підстави касаційного оскарження передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК можуть бути зазначені у касаційній скарзі одночасно лише у випадку, якщо норми права застосовані у подібних правовідносинах без урахування висновку Верховного Суду та норми права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду - є різними.
 
17.            Натомість заявник не конкретизує, щодо застосування яких саме норм права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
18.            Відсутність такої конкретизації у касаційній скарзі свідчить про неналежне виконання вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК.
 
19.            Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК).
ІІІ. Щодо сплати судового збору
20.            Особою, яка подала касаційну скаргу в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
21.            Предметом спору у даній справі є вимоги майнового характеру.
 
22.            У позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна (пункт 2 частини першої статті 176 ЦПК).
 
23.            Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі Закон від 8 липня 2011 року № 3674-VI) за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
24.            Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року було встановлено в розмірі 2 481 грн.
 
25.            Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону 
від 8 липня 2011 року № 3674-VI судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в межах оспорюваної суми.
 
26.            З урахуванням наведеного судовий збір за подану касаційну скаргу становить 1% вартості спірного майна (1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ) х 200%, але не менше 1 984,80 грн та не більше 24 810 грн.
 
27.            Касаційна скарга відомостей про вартість спірного майна не містить, а матеріали справи № 303/6910/22 на час вирішення питання про відкриття касаційного провадження в розпорядженні Верховного Суду відсутні.
 
28.            Таким чином заявнику необхідно надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору за подання касаційної скарги із обґрунтуванням його розміру виходячи із ціни позову обчисленої згідно частини першої статті 176 ЦПК і вимог статті 4 Закону від 8 липня 2011 року № 3674-VI.
 
29.            Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом:
1) надання суду уточненої касаційної скарги з визначенням в ній:
- підстави (підстав) касаційного оскарження передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК з урахуванням роз`яснень викладених в цій ухвалі;
- клопотання (процесуальну вимогу) з урахуванням повноважень касаційного суду.
У разі подання уточненої касаційної скарги через підсистему «Електронний Суд» заявник має надати докази надсилання листом з описом вкладення учасникам справи № 303/6910/22 касаційної скарги або доказів доставки їм вказаних документів до зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний Суд» або доказів вручення їм вказаних документів особисто під підпис. 
У разі подання уточненої касаційної скарги засобами поштового зв`язку, копії скарги мають бути надані відповідно до кількості учасників справи.
2) надання суду документу, що підтверджує сплату судового збору за подання касаційної скарги із обґрунтуванням його розміру виходячи із ціни позову обчисленої згідно частини першої статті 176 ЦПК України і вимог статті 4 Закону від 8 липня 2011 року № 3674-VI.
30.            Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
31.            Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Законувід 8 липня 2011 року № 3674-VI.
 
32.            Згідно частини другої статті 393 ЦПК у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
33.            Питання про відкриття касаційного провадження або про відмову у відкритті касаційного провадження буде вирішено колегією суддів після усунення недоліків касаційної скарги та її оформлення відповідно до вимог статті 392 ЦПК.
Керуючись статтями 185, 392, 393 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -
УХВАЛИВ:
1.                 Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 січня 2024 року у справі № 303/6910/22 залишити без руху.
 
2.                 Запропонувати  ОСОБА_1 в строк протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали привести касаційну скаргу у відповідність з вимогами статті 392 Цивільного процесуального кодексу України, шляхом усунення вищевказаних недоліків та сплатити судовий збір в зазначеному розмірі.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                       П. І. Пархоменко