Справа № 466/5784/23                                          Головуючий у 1 інстанції:   Невойт П.С. 
Провадження № 22-ц/811/1036/24                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
               17 вересня 2024 року м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря - Матяш С.І.,
з участю: позивача  ОСОБА_1 , її представника - 
ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , її
представника - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей Саксаганської районної у місті ради м. Кривий Ріг, орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
01 червня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 17 років, звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав свою матір ОСОБА_3 та стягувати з неї аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 усіх видів доходів, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення повноліття.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликалася на те, що відповідачка є її матір`ю, яка з шести років життя сформувала для неї деспотичне ставлення, основою якого є авторитарне архаїчне уявлення про відсутність у дитини, в тому числі дорослої, будь-яких проявів особистості та особистого простору, безапеляційному підкоренні, суворих жорстоких релігійних канонах, які відповідачка довела до «абсурду» навіть в побутових речах. Зокрема, деспотично нав`язувала їй думку, що паспортизація дитини є «актом смертельного гріха», через яке вона ( ОСОБА_1 ) «буде горіти в пеклі». Як наслідок такої поведінки, відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності за відмову паспортизації доньки. Внаслідок такої поведінки відповідачки, позивач вимушена була тривалий час перебувати без паспорта і, в подальшому, для його отримання без дозволу матері звертатися численні рази до органів влади, в тому числі до Уповноваженого з прав дитини.
Також зазначала, що відповідачка ніде не працює вже багато років, веде жебрацький та паразитарний спосіб життя, випрошує час від часу кошти на своє існування у родичів, внаслідок чого, позивачка під час спільного проживання з матір`ю була повністю позбавлена можливості належним чином харчуватися та задовольняти найдрібніші свої потреби в засобах гігієни, одязі, тощо, а житлове приміщення квартири, де свого часу жила позивачка з матір`ю, перебуває в непридатному для проживання стані, а саме: захламлене сміттям та багато років перебуває в антисанітарному стані. Усі спроби органів опіки та піклування потрапити до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , були безрезультатними, оскільки відповідачка усіляко уникала допуску органів опіки та піклування до квартири.
Вважає, що вищевказані обставини опосередковано свідчать про те, що відповідачка має психічні розлади у вигляді шизофренії, марить маячнею, в жодній мірі не усвідомлює потреб дитини й того факту, що вона своїм відношенням до власної доньки завдає останній невимовних страждань, болю та суттєвих психічних травм.
Коли позивач досягла чотирнадцяти років і в неї почала формуватися відокремлена від матері особистість, мати повністю заборонила будь-яку комунікацію із зовнішнім світом, закриваючи її протягом тижнів в квартирі, забороняючи будь-яке, навіть мінімальне, спілкування з однолітками, грубо нехтувала особистим простором, обшукувала її особисті речі, деспотично, агресивно нав`язувала будь-яку свою волю та світосприйняття.
Внаслідок довготривалих знущань від своєї матері, постійного голоду і перебування в хронічному стресі, позивачка вимушена була залишити матір і звернулась до органів опіки та піклування для захисту своїх прав, однак, у зв`язку з відсутністю належної реакції на протиправну поведінку її матері, вона вирішила проживати зі своєю старшою сестрою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , згодом, вони із сестрою переїхала до м. Львова, оскільки мати системно влаштовувала їм скандали за місцем проживання і не давала спокійно жити. Проте, й після виїзду на місце проживання до м. Львова, мати продовжувала влаштовувати терор по телефону, а одного разу приїхала до м. Львова, де влаштувала терор у школі.
Відповідачка за освітою є вчителем російської мови та літератури, вона категорично забороняла і забороняє позивачці спілкуватися українською мовою і зробила все можливе, щоб позивачка не отримувала навчання у м. Львові, нав`язувала своє віросповідання та розуміння виховання дітей, яке дозволяло батькам застосовувати фізичне насилля по відношенню до своїх дітей. 
Додає, що гоніння за її бажання спілкуватися українською мовою стало ще однією причиною переїзду позивачки у м. Львів. 
Так, у відповідності до наказу Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №16 від 02.02.2021 року, позивачка була тимчасово влаштована в родину сестри ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Однак, після від`їзду позивачки із сестрою до м. Львова, відповідачка заявила про викрадення її молодшої доньки, тому остання була вимушена повернутися до матері, від якої незабаром втекла, оскільки матір була дуже емоційно неврівноваженою та чинила домашнє насильство по відношенню до неї. 
На теперішній час позивачка проживає із своєю старшою сестрою, має свою відокремлену житлову кімнату і, в цілому, її умови проживання є гідними, а факт певної нормалізації стану після переїзду підтверджується її характеристикою дирекції школи за місцем навчання, хоча така фіксує залишкові явища психіки дитини, притаманні до осіб, які зазнавали системного довготривалого насилля в родині.
Підсумовуючи викладене, позивачка зазначає, що відповідачка систематично вчиняє акти насилля над нею, повністю ігнорує всі її потреби, як дитини, доводить до нервового спустошення і завдає невиправної шкоди ментальному та фізичному здоров`ю, на фоні нервових розладів у неї з`явилася хвороба шкіри - псоріаз. 
Вважає, що всі наведені нею обставини у своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивачка боїться свою матір і категорично не бажає жодного дня більше проживати зі своєю деспотичною матір`ю, яка позбавила її щасливого повноцінного дитинства, а оскільки подальше проживання, спілкування та перебування позивачки в будь яких відносинах з матір`ю, яка має своєрідне бачення щодо виконання батьківських прав та обов`язків, має руйнівний вплив на всі сфери її життя, зокрема, навчання, розвиток, умови проживання, оформлення документів для подальшого влаштування її майбутнього, без позбавлення відповідачки батьківських прав неможливе, позивач змушена звернутись з даним позовом до суду, який просила задовольнити. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2024 року позов задоволено.
Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 усіх видів доходів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.06.2023 року, дня звернення до суду, і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного позову.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до того часу, як її старша дочка ОСОБА_6 незаконно забрала ОСОБА_7 , вона ( ОСОБА_3 ) належним чином виконувала свої батьківські обов`язки, постійно опікувалась навчанням доньки, її лікуванням, забезпечувала належні умови проживання, що підтверджується доданими документами.
Вказує, що у зв`язку з незаконними діями ОСОБА_8 , вона зверталась до органів поліції з приводу незаконного викрадення дитини, з проханням про її повернення, постійно зверталась до служб у справах дітей м. Кривого Рогу та м. Львова із заявами та скаргами по факту зникнення дитини та її незаконного утримання ОСОБА_9 з чоловіком, однак, державні, правоохоронні органи, служби у справах дітей не виконали своїх функцій та не відновили порушені права матері.
Зазначає, що показання свідка ОСОБА_8 , які суд першої інстанції взяв до уваги, спрямовані на дискредитацію матері в очах суду, не відповідають дійсності, оскільки зумовлені власними інтересами ОСОБА_8 у її спорі з матір`ю про визначення місця проживання ОСОБА_10 .
Вважає, що висновок суду першої інстанції про позбавлення її батьківських прав не відповідає інтересам дитини, так як відповідач не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: тривалий час піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що позитивно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а своєю позитивною поведінкою показує гарний приклад і створює безпеку для життя і здоров`я дитини, виявляє інтерес до її внутрішньо світу, створює умови для отримання нею освіти.
В судове засідання апеляційного суду треті особи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.
Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Статтею 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Відповідно до статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.
Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій.
Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.
Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. 
Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Так, статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п.2 ч.1 ст.164 СК України).
Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч.4 ст.164 СК України).
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 
Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені статтею 166 СК України.
Так, зокрема, частиною першою статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав:
1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;
2) перестає бути законним представником дитини;
3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;
4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;
5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);
6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Водночас, за вимогами частини другої статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Згідно з ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (п.п.15,16), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» в рішенні від 07.12.2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що навіть факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
Разом з тим, частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини (1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
З наведеного слідує, що в такій категорії справ визначальним є те, щоб рішення за наслідками судових процедур було прийняте в якнайкращих інтересах дитини.
Наведене кореспондується з правом дитини, про що йдеться у статті 171 СК України , бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.  Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
За вимогами ч.3 ст.171 СК України, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
За положеннями частини четвертої статті 19 СК України, участь органу опіки та піклування у такій категорії справ є обов`язковою.
У ч.5 ст.19 СК України міститься імперативна норма про обов`язковість подання суду органом опіки та піклування письмового висновку щодо розв`язання спору в даній категорії справ на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Частиною шостою статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою відповідачки ОСОБА_3 (а.с.5-6 т.1).
До переїзду у м. Львів, ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_4 , разом із матір`ю - відповідачкою ОСОБА_3 .
Упродовж 2020 - 2021 років на адресу служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, а також у Саксаганське відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області (за місцем постійного проживання дитини) неодноразово надходили звернення, як від самої дитини, так і від інших осіб у її інтересах, про неналежне виконання відповідачкою батьківських обов`язків, зокрема, щодо отримання дитиною, як особою, яка досягла 14-річного віку, паспорта громадянина України, перевірки умов проживання дитини та по фактах вчинення домашнього насильства (а.с.8-19, 53-57, 62-74 т.1).
Під час розгляду звернень неповнолітньої ОСОБА_1 та її рідної сестри ОСОБА_5 , службою у справах дітей тричі здійснювались спроби обстежити умови проживання дитини, проте, потрапити в квартиру жодного разу не вдалося, про що складені відповідні акти.
З метою соціального захисту неповнолітньої ОСОБА_1 службою у справах дітей порушені клопотання перед Саксаганським ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за статтею 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків, Криворізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про взяття сім`ї під соціальний супровід, та КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Криворізької міської ради про надання інформації щодо виконання матір`ю обов`язків по вихованню та лікуванню неповнолітньої доньки. 
01.12.2020 року неповнолітня ОСОБА_1 звернулась у Саксаганське відділення поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою (а.с.15 т.1) про ухилення її матері від документування паспортом громадянина України й про те, що 13.11.2020 року мати забрала документи доньки з онлайн-школи - приватного закладу «Харківська школа І - ІІІ ступенів «Ангстерм» Харківської області, в якій вона навчалась останні два роки, і не подала документи до іншої загальноосвітньої школи, чим порушила право дитини на освіту. 
Станом на 15.12.2020 року неповнолітня ОСОБА_1 не навчалась в жодній школі України, про що надала у відділенні поліції особисті письмові пояснення (а.с.34 т.1). 
Згідно з наказом служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради №16 від 02.02.2021 року (а.с.16 т.1), тимчасово, на період розгляду заяви у Саксаганському районному суді м. Кривий Ріг Дніпропетровської області про видачу обмежувального припису, неповнолітню ОСОБА_1 влаштовано в сім`ю рідної сестри, гр. ОСОБА_11 , 1985 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Рекомендовано відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району Департаменту гуманітарної політики управління «Служба у справах дітей» Львівської міської ради здійснити заходи щодо соціального захисту дитини.
18.01.2021 року неповнолітня ОСОБА_1 звернулась у службу в справах дітей Шевченківського району м. Львова з проханням зарахування її до середньої загальноосвітньої школи м. Львова, сприяння в отриманні паспорта громадянина України та притягнення її матері до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків (а.с.25-27 т.1). 
З 28.01.2021 року неповнолітня ОСОБА_1 навчалась у середній загальноосвітній школі І - ІІІ ступенів №20 м. Львова (а.с.20 т.1).
За час навчання мати відвідала школу 22.12.2021 року з метою отримання інформації щодо відвідування та навчання доньки. 
Окрім того, неповнолітня ОСОБА_1 зверталась до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо сприяння в оформленні паспорта громадянина України (а.с.28 т.1).
Паспорт громадянина України у формі ID-картки неповнолітня ОСОБА_1 отримала лише 06.07.2021 року, коли дитині вже виповнилося 15 років (а.с.7 т.1).
Згідно з наданою Львівським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у листі від 27.05.2021 року інформації (а.с.29 т.1), 29.12.2020 року до відділу ЛМЦСССДМ звернулась неповнолітня ОСОБА_1 із запитом про надання психологічної допомоги. Дівчинка повідомила про наявність незадовільних житлово-побутових умов, психологічне насилля з боку матері, що спричинили підвищену тривожність та побоювання щодо власної безпеки. З неповнолітньою ОСОБА_1 було проведено п`ять психологічних консультувань у приміщенні ЛМЦСССДМ за адресою: АДРЕСА_5 . Робота з ОСОБА_7 була спрямована на діагностику, стабілізацію емоційного стану та психологічну підтримку, оскільки дівчинка перебувала у тривожному стані через постійні погрози матері, скаржилась на поганий сон та панічні атаки.
13.12.2022 року дитині встановлено діагноз: псоріаз, прогресуюча стадія, змішана форма (а.с.126 т.1).
12.07.2023 року неповнолітня ОСОБА_1 взята на облік внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання у м. Львові (а.с.127 т.1).
Окрім письмових доказів, наведені в позовній заяві обставини підтверджено показаннями допитаної у судовому засіданні, як свідка, рідної сестри позивачки - ОСОБА_5 . 
Факт погроз щодо застосування до позивачки фізичної сили підтверджується й дослідженими в судовому засіданні у суді першої інстанції телефонними розмовами між позивачкою та відповідачкою. 
Звертаючись 17.01.2021 року із заявою у службу в справах дітей Шевченківського району м. Львова, неповнолітня ОСОБА_1 скаржилась, що кожна зустріч чи дзвінок та будь-яке спілкування з матір`ю закінчується її поганим самопочуттям та сльозами (а.с.33 т.1).
Згідно з висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.08.2023 року (а.с.116-120 т.1), визнано за доцільне позбавити відповідачку ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Такого висновку орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради дійшов у зв`язку з тим, що в діях ОСОБА_3 вбачається злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків, зокрема, не забезпечення обов`язкового здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. 
При цьому, перевіряючи твердження дитини, комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що після переїзду до м. Львова, ОСОБА_1 в 2020 - 2021 навчальному році навчалась у восьмому класі середньої загальноосвітньої школи №20 м. Львова, що підтверджується довідкою від 27.07.2021 року №35, проте, згідно з інформацією Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 07.04.2022 року №4-2607-3148, ОСОБА_1 більше не навчається у середній загальноосвітній школі №20 м. Львова, оскільки матір забрала документи без її згоди.
Із тверджень дитини ОСОБА_1 слідує, що попри її бажання, вона не має можливості здобувати повну загальну середню освіту, оскільки її мати не дає на це згоду. Станом на зараз нею вживаються всі можливі заходи щодо продовження навчання у м. Львові, проте, здійснити це непросто, оскільки для цього потрібен дозвіл матері.
Також комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що між неповнолітньою ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_3 дійсно склались конфліктні відносини, вони не можуть досягти порозуміння, в тому числі й щодо здобуття дитиною повної загальної середньої освіти в обраному дитиною навчальному закладі. 
Комісія з питань захисту прав дитини звертала увагу, що керується виключно інтересами дитини, яка в категоричній формі не бажає спільно проживати з матір`ю та налагоджувати з нею відносини.
Правильність висновку органу опіки та піклування про не забезпечення матір`ю обов`язкового здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, з урахуванням інтересів та бажання самої дитини, підтверджується тим, що дитина відвідувала загальноосвітню школу №20 м. Львова у зв`язку з тимчасовим влаштуванням в сім`ю рідної сестри ОСОБА_11 , згідно з наказом служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради №16 від 02.02.2021 року, на період розгляду заяви у суді про видачу обмежувального припису відносно відповідачки, судове рішення про видачу якого було скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.02.2022 року, яка набрала законної сили.
З урахуванням встановлених і наведених вище обставин справи та висновку органу опіки та піклування, а також тієї обставини, що сама дитина - неповнолітня ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення своєї матері батьківських прав, пояснення якої знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, яких достатньо для того, щоб урахувати думку дитини, як того вимагають її інтереси, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність визначених законом підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо позивачки відповідно до п.2, ч.1 ст.164 СК України, у зв`язку з ухиленням відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
       Доводи сторони відповідача про те, що матір брала активну участь у вихованні дитини та забезпечувала її належним доглядом і освітою, колегія суддів відхиляє, оскільки така участь, допоки дитина стала противитися такому вихованню, відбувалась урозріз з інтересами самої дитини, зокрема, щодо здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та формування її світогляду, а також без урахування думки дитини щодо необхідності виконання встановлених у громадянському суспільстві обов`язків з метою реалізації гарантованих державою прав, що свідчить про не дотримання відповідачкою вимог закону, зокрема, статті 155 СК України, якою передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності і що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Таким чином, в колегії суддів немає підстав для інших висновків по суті вирішення даного спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, задовольняючи позов дитини відповідачки про позбавлення останньої батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
У зв`язку з перебуванням одного із членів колегії суддів у відрядженні 26 та 27 вересня 2024 року, повний текст постанови складений у перший робочий день після відрядження - 30 вересня 2024 року. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 30 вересня 2024 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко
Судді:                                                  С.М. Копняк
                                А.В. Ніткевич