ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер справи: 766/10560/24        
Номер провадження: 22-ц/819/330/24
Головуючий у першій інстанції Скрипнік Л.А.
Доповідач Пузанова Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року                                                                м. Херсон
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В. 
суддів: Базіль Л.В.
Приходько Л.А.,
секретар Олійник К.О.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 липня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,
встановив:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 . Заява обґрунтована тим, що з 2015 року вони з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2020 року подружжя проживає окремо, а діти проживають разом з нею.
Вказала, що ОСОБА_2  маніпулює дітьми, чинить тиск на дітей, вчиняє відносно неї психологічне насильство, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, до сімейного лікаря щодо загального фізичного стану здоров`я та в липні 2024 року звернулася до лікаря-невропатолога у зв`язку  із порушенням сну, роздратованістю, нервовими зривами, причиною яких є домашнє насильство зі сторони ОСОБА_2 . Необхідність у зверненні до лікаря-невропатолога виникла внаслідок того, що 24.06.2024 року ОСОБА_2  пошкодив належний їй автомобіль, який був припаркований на  АДРЕСА_1 , що за її заявою зафіксовано працівниками поліції та винесено терміновий заборонний припис щодо ОСОБА_2 , який систематично вчиняє відносно неї насильство. Агресивні дії останнього щоразу посилюються. 
Посилаючись на ці обставини та на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 строком на шість місяців, а саме: 
- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання та перебування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- заборонити ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань (до 100 метрів) до місця проживання (перебування), інших місця частого відвідування заявниці ОСОБА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 05 липня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що після вчинення чергового акту насилля ОСОБА_2 відносно неї, вона викликала працівників поліції, які з урахуванням безпосередньої загрози її життю та здоров`ю з метою негайного припинення домашнього насилля, недопущення його продовження та повторного вчинення винесли терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_2 . Даний факт не заперечує ні ОСОБА_2 , ні його представник, які видачу вказаного термінового заборонного припису в установленому законом порядку не оскаржували.
Вважає, що суд безпідставно не врахував при вирішенні справи вказаний терміновий заборонний припис, вказавши про його неякісну копію, яка додана нею до заяви, в той час як вона не була повідомлена про необхідність надання суду оригіналу вказаного документа чи його якісної копії.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 до своєї заяви про видачу обмежувального припису не долучила жодних доказів, які б могли бути визнані судом допустимими та достатніми для вирішення питання про задоволення заявлених вимог. Суду не надано доказів, які б вказували на наявність обґрунтованих ризиків вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці та їх спільних неповнолітніх дітей. Суд вважав, що долучену до заяви копію термінового заборонного припису відносно ОСОБА_2 неможливо дослідити на предмет її змісту, на телефонний запит суду щодо надання заявницею належної копії або оригіналу вказаного документа, остання ніяк не відреагувала. 
В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 18.07.2015 року, актовий запис №678 (а.с.7).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2013 року народження, та ОСОБА_4 , 2017 року народження (а.с.8-9).
З долучених до заяви копій паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що сторони зареєстровані за різними адресами та, як зазначено заявницею і не заперечується заінтересованою особою, з 2020 року проживають окремо. Діти проживають разом із матір`ю.
Так, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.3, 6).
Згідно з довідкою, виданою в.о.голови правління ОСББ «Стімул» Л.С.Федоровоїю 04.07.2024 за №19, ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , у квартирі, що належить його матері. Діти ОСОБА_2 періодично проживають з ним, мають нормальні гармонійні відносини (а.с.32).
Відповідно до копії реєстрації заяви, Херсонським РУП ГУНП в Херсонській області 25.06.2024 року зареєстровано заяву ОСОБА_1 за фактом неправомірних дій її чоловіка ОСОБА_2 , що мали місце в АДРЕСА_1 (а.с.10).
До поданої заяви ОСОБА_1  також долучила копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №384274, яку неможливо дослідити на предмет її змісту, в тому числі і щодо дати винесення припису, через відсутність відображеного у бланку тексту (а. с.11).
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1)терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2)обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування (частина друга статт 350-4 ЦПК України).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року, справа № 753/23624/18, викладено висновок щодо обставин, які підлягають установленню судом, для видачі обмежувального припису та, зокрема зазначено, що « протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.
Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві».
Частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1)заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2)усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3)обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4)заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5)заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши докази, надані ОСОБА_1 на підтвердження обставин, викладених у заяві про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у її задоволенні через відсутність достатніх та належних доказів, які в своїй сукупності дали б суду змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування у справах цієї категорії.
Так, у своїй заяві ОСОБА_1 зазначила про вчинення ОСОБА_2 відносно неї психологічного насильства, через що вона неодноразово зверталася до медичних закладів, проте жодних доказів, медичної документації на підтвердження вказаного заявницею не надано.
Факт того, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство відносно дітей, заявницею також жодним чином не доведений, напроти з довідки в.о.голови правління ОСББ «Стімул» Федорової Л.С. вих.№19 від 04.07.2024 року вбачається, що діти періодично проживають з ОСОБА_2 , мають нормальні відносини.
До заяви ОСОБА_1 долучила копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №384274, яка належно не засвідчена та яку суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, з огляду на те, що зміст цієї копії письмового доказу дослідити неможливо, оскільки він не читається. 
Доводи апеляційної скарги про те, що заявник не була повідомлена про необхідність надання суду оригіналу вказаного документа чи його якісної копії, жодним чином немотивовані на предмет необхідності дослідження термінового заборонного припису судом апеляційної інстанції з врахуванням положень статті 367 ЦПК України. Будучи ознайомленою з текстом оскаржуваного судового рішення та звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 також не надала суду апеляційної інстанції оригіналу вказаного термінового заборонного припису чи його якісної копії чи інших доказів на підтвердження заявлених вимог.
Наявна в матеріалах справи копія реєстрації Херсонським РУП ГУНП в Херсонській області 25.06.2024 року заяви ОСОБА_1 за фактом неправомірних дій її чоловіка ОСОБА_2 свідчить лише про прийняття органами поліції від ОСОБА_1 заяви та проведення уповноваженим працівником реєстраційних дій.  Натомість доказового навантаження у межах розгляду цієї справи цей документ не має, ураховуючи викладені у заяві про видачу обмежувального припису обставини.
Окрім того, сам факт  звернення заявниці до правоохоронних органів може свідчити про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 вчинив щодо неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені  Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Даних щодо розгляду цієї заяви, а також інших доказів, які б підтверджували викладені у заяві обставини, матеріали справи не містять.
Не доводить заявниця і ту обставину, що після винесення уповноваженими особами Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно  ОСОБА_2 , останній не виконав застосованих до нього заходів, враховуючи, що відповідно до пункту 16 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис стосовно кривдника це - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.
 Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб.
Дія термінового заборонного припису припиняється у разі застосування до кривдника судом адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні (частини п`ята, сьома статті 25 Закону).
Такі обставини судом першої інстанції не встановлені.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності факту вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці та їх спільних неповнолітніх дітей, а відтак відсутності підстав для вжиття спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Скаржник не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження.
Разом з тим, у цій справі відсутні фактичні дані щодо наявності ризиків, які давали б підстави для вжиття захисних та запобіжних заходів з метою забезпечення безпеки заявниці.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснив оцінку доказів, на які посилалася заявник у поданій заяві, з додержанням норм процесуального права та не вбачає підстав для їх переоцінки.
Інших доводів щодо законності та обґрунтованості рішення суду апеляційна скарга не містить.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування і ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 відсутні.
На підставі наведеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 липня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді Л.В.Базіль

Л.А.Приходько

Повний текст постанови складено 20 вересня 2024 року
Суддя Л.В.Пузанова