СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року                 м. Харків                        Справа № 917/822/23(917/1768/23)  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Слободін М.М.,
за участі секретаря судового засідання Борсук В.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (вх.№534) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 (рішення ухвалено суддею Білоусовим у приміщенні Господарського суду Полтавської області 06.02.2024, повний текст складено 08.02.2024) у справі №917/822/23(917/1768/23)
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРТ ЛТД», 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Халаменюка, 8, офіс 267, код ЄДРПОУ 39721937
до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570
про стягнення грошових коштів 
в межах справи про банкрутство № 917/822/23
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛ КАР», 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Халаменюка, 8, офіс 124, код ЄДРПОУ 39731809
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРТ ЛТД», 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Халаменюка, 8, офіс 267, код ЄДРПОУ 39721937
про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №917/822/23(917/1768/23) (суддя Білоусов С.М.) позов задоволено повністю; стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРТ ЛТД» 1400000 грн. сплачених лізингових платежів в рахунок сплати вартості об`єкту лізингу за договором фінансового лізингу № 4В16044ЛИ від 02.07.2016 року та витрати по сплаті судового збору в розмірі 21000,00 грн.
Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №917/822/23 (917/1768/23) та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі; судові витрати покласти на ТОВ «ВАРТ ЛТД». 
Банк вважає безпідставним посилання позивача на положення частини 2 статті 693 ЦК України як на підставу заявлених ним вимог, оскільки вказаною нормою визначені наслідки невиконання продавцем обов`язку передати товар покупцеві, який виконав згідно з умовами договору обов`язок щодо сплати суми попередньої оплати, а в разі неналежного виконання зобов`язань покупцем та відсутності порушення зобов`язання зі сторони продавця умови для застосування положень вказаної норми не наступають.
Також банк підкреслює, що умови договору не передбачають зобов`язання банка повернути раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі в разі розірвання (припинення) договору, а навпаки, згідно з пунктом 6.2.4 договору лізингоодержувач зобов`язаний повернути майно банку, сплативши при цьому заборгованість з лізингових платежів на поточну дату. 
Банк зазначає, що в даному випадку мають бути застосовані положення ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», яка є спеціальною нормою по відношенню до загальних норм Цивільного кодексу України, та не передбачає право лізингоодержувача на повернення платежів, які були сплачені до моменту розірвання договору, якщо розірвання відбулося через порушення договору саме лізингоодержувачем. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Пуль О.А.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (вх.№534) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №917/822/23(917/1768/23), повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 09.04.2024.
15.03.2024 та 18.03.2024 від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРТ ЛТД» арбітражного керуючого Бончака С.А. надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких він просив залишити рішення суду без змін. 
Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 у зв`язку з перебуванням на навчанні судді Пуль О.А. та відпусткою судді Здоровко Л.М., які входили до складу колегії суддів, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2024 оголошено у судовому засіданні перерву до 28.05.2024.
25.04.2024 від ліквідатора ТОВ «ВАРТ ЛТД» надійшли додаткові пояснення по справі.
Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2024 у зв`язку з відставкою судді Шевель О.В., яка входила до складу колегії суддів, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Пуль О.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 оголошено у судовому засіданні перерву до 02.07.2024.
06.06.2024 від ліквідатора ТОВ «ВАРТ ЛТД» надійшли додаткові пояснення у справі щодо тлумачення п. 6.2.4 договору від 02.07.2016.
Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2024 у зв`язку з відпустками судді Пуль О.А. та судді Фоміної В.О. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.
28.06.2024 від ліквідатора ТОВ «ВАРТ ЛТД» надійшли додаткові пояснення у справі.
Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2024 у зв`язку з відпусткою судді Лакізи В.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Слободін М.М., суддя Мартюхіна Н.О.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
02.07.2016 між АТ КБ «Приватбанк» (банк) та ТОВ «ВАРТ ЛТД» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 4В16044ЛИ (надалі - договір), відповідно до умов якого банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банку в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу (п.1.1 договору).
На дату укладання цього договору вартість майна становить 514355352,00 грн (п.1.2 договору). Для здійснення лізингоодержувачем платежів за цим договором банк відкриває рахунки: рахунок для сплати вартості предмету лізингу №20715050002159, рахунок для сплати винагород за лізингом №20787050000725 (п. 1.4 договору). 
Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються додатком №2 (п. 2.1 договору). Лізингові платежі сплачуються на рахунок, зазначений у п. 1.4 цього договору (п. 2.2 договору). Відповідно до п. 2.3 договору лізингоодержувач сплачує банку винагороди на рахунок, зазначений у п. 1.4 цього договору: винагороду за відкриття рахунку «фінансовий лізинг (оренда)» у розмірі 500,00 грн. у день укладання цього договору (п. 2.3.1); відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12,00 % від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в додатку 2 (п. 2.3.2). У випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24,00 % річних від суми залишку несплаченої частини вартості майна, згідно додатку №2. 
Передача банком та прийом лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно акту прийому – передачі майна, зазначеним у додатку № 3 (п. 3.1 договору).
Протягом усього терміну дії цього договору майно є власністю банка (п. 4.1 договору). Майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за цим договором (п. 4.3 договору).
Згідно з п. 5.1.8 договору банк має право відмовитись від договору і вимагати повернення майна, якщо лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови банку від договору, договір є розірваним з дати зазначеної банком у повідомленні про відмову від договору. 
Відповідно до п. 6.1.2 договору лізингоодержувач має право повернути майно банку без придбання його у власність за умови сплати за графіком лізингових платежів, винагород за договором, неустойки у формі штрафу за договором. 
Лізингоодержувач зобов`язується повернути майно банку у випадку розірвання договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору (п. 6.2.4 договору).
Згідно з п. 6.2.11 договору лізингоодержувач зобов`язується сплачувати банку винагороду за відкриття рахунку «Фінансовий лізинг (оренда)»; лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна ); відсоткову винагороду за користування майном; винагороду за користування майном отриманим в лізинг; інші витрати банка, безпосередньо пов`язані з цим договором. 
Відповідно до п. 8.3 договору у випадку розірвання цього договору, майно повинне бути повернуте лізингоодержувачем у термін розірвання, по акту прийому – передачі майна в тому стані, в якому воно було  отримано з урахуванням нормального зносу. 
Графік лізингових платежів (відшкодування вартості майна) визначений у додатку №2 до договору, яким передбачений термін платежу, розмір лізингових платежів у рахунок викупу майна та залишок заборгованості лізингового платежу. Зокрема,  25.07.2016 (термін першого лізингового платежу) мав бути сплачений перший лізинговий платіж у рахунок викупу майна – 428629,46 грн.
Згідно акту № 1 прийому-передачі майна від 02.07.2016 банк передав, а ТОВ «ВАРТ ЛТД» прийняло в платне володіння та користування нерухоме майно, яке зазначено в додатку №1 до договору лізингу.
29.07.2016 між сторонами укладено додаткову угоду до договору від 02.07.2016, якою внесено зміни, зокрема у п. 1.4 договору щодо рахунків для сплати вартості предмету лізингу та для сплати винагород; виключено з договору п.п.2.3.4 п. 2.3 договору, а також внесено зміни у п. 6.2.11 та викладено його у такій редакції: « 6.2.11. Сплачувати банку: винагороду за відкриття рахунку «Фінансовий лізинг (оренда)»; лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна); відсоткову винагороду за користування майном; інші витрати банка, безпосередньо пов`язані з цим договором». 
Крім того, у серпні 2016 укладено додаткову угоду, якою внесено зміни у додаток №2 до договору та викладено в новій редакції графік лізингових платежів (графік відшкодування вартості майна). Зокрема, 25.08.2016 (термін другого лізингового платежу) мав бути сплачений перший лізинговий платіж у рахунок викупу майна – 4290226,98 грн. 
15.06.2017 банк в односторонньому порядку розірвав договір лізингу (повідомлення про розірвання договору №Э.Upr 1/3-67257 від 01.06.2017). Також, 15.06.2017 за актами приймання-передачі ТОВ «ВАРТ ЛТД» повернуло банку об`єкти лізингу.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.08.2019 у справі №917/268/19, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.09.2023, за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ВАРТ ЛТД» про стягнення грошових коштів, позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «ВАРТ ЛТД» на користь АТ КБ «Приватбанк» 20825623 грн 53 коп відсоткової винагороди за користування майном, 762916 грн 95 коп пені, 323828 грн 11 коп судового збору.
Також судовими рішення першої та другої інстанції у справі №917/268/19 встановлено, що графіком лізингових платежів, в редакції додаткової угоди від 05.08.2016, передбачена сплата лізингових платежів 25.07.2016, 25.08.2016, в подальшому щомісяця з 25.07.2017 до 25.06.2026. Проте, як вбачається з виписки по рахунку відповідача, останній за весь час дії договору сплатив лише два лізингові платежі: 25.07.2016 в розмірі 428630,00грн та 23.08.2016 в розмірі 4290226,98 грн. В подальшому лізингові платежі відповідачем не сплачувались.
Отже, судовими рішеннями встановлено, що за договором лізингу лізингоодержувач сплатив банку лізингові платежі, як сплату частини вартості об`єкту лізингу на загальну суму 4718856,98 грн, а саме: 25.07.2016 року в розмірі 428630,00 грн та 23.08.2016 року в розмірі 4290226,98 грн.
У березні 2023 року позивач звернувся до відповідача з вимогою, в якій просив в семиденний строк з моменту отримання даного листа (вимоги) повернути, шляхом перерахування на поточний рахунок ТОВ «ВАРТ ЛТД» сплачені ним лізингові платежі (як попередню оплату за не отримане ним у майбутньому майно (об`єкту лізингу)) на загальну суму 4718856,98 грн. Обґрунтовуючи вимогу позивач зазначав, що лізингові платежі на суму 4718856,98 грн сплачені ним банку як частина відшкодування вартості предмету лізингу за договором лізингу, за своєю суттю є оплатою (попередньою оплатою) предмету купівлі-продажу, який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність. У свою чергу, розірвання договору лізингу та повернення об`єктів лізингу припиняє обов`язок позивача щодо сплати цих лізингових платежів, а також припиняє право банку на їх отримання (тримання). Тому, керуючись ч.2 ст. 693 ЦК України позивач просить повернути сплачені ним лізингові платежі на суму 4718856,98 грн, як суму попередньої оплати за неотримане ним у майбутньому майно за договором фінансового лізингу від 02.07.2016. 
Вказана вимога була направлена банку на електронну пошту та засобами поштового зв`язку 29.03.2023. 
Відповідач на вимогу не відреагував, лізингові платежі (як попередню оплату за не отримане ним у майбутньому майно (об`єкту лізингу)) на загальну суму 4718856,98грн не повернув, з огляду на що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» частини вищевказаних платежів у сумі 1400000,00 грн у зв`язку з неможливістю оплатити судовий збір за всю суму боргу.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує у собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами у даній справі щодо одержання АТ КБ «ПриватБанк» як лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність ТОВ «ВАРТ ЛТД», поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Суд також дійшов висновку, що лізингові платежі, сплачені позивачем, як частина відшкодування вартості предметів лізингу, за своєю суттю є оплата предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність. Відтак позивач правомірно посилався на положення частини другої статті 693 ЦК України як на підставу повернення частини покупної плати за надання майна в майбутньому у власність ТОВ «ВАРТ ЛТД».
Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке. 
Статтею статті 292 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що лізинг - господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.
Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначені у Законі України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 №723/97-ВР в редакції, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин у цій справі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Частиною другою статті 16 вказаного Закону передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право, зокрема, відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.
Зокрема, статтею 7 зазначеного Закону передбачено право лізингодавця відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.
Відповідно до положень частин другої, четвертої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються; сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Верховний Суд у постанові від 15.01.2021 у справі №904/2357/20 зазначив, що договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.
Лізингові платежі, сплачені позивачем як частина відшкодування вартості предметів лізингу, за своєю суттю є оплата предмета купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність. У зв`язку з розірванням договорів та вилученням предметів лізингу на користь лізингодавця, такий обов`язок у відповідача відсутній.
Отже, наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 зазначила, що належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.
Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Оскільки в силу особливостей регулювання правовідносин лізингу договором та законом право власності на передане в лізинг майно залишається за лізингодавцем, то наслідком припинення договору лізингу внаслідок відмови лізингодавця за приписами частини другої  статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг»  є відсутність у нього обов`язку надати предмет лізингу в майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно, відсутність права вимагати оплати вартості предмета лізингу. Ураховуючи структуру та зміст лізингових платежів, ці платежі не є рівнозначними платі за користування, на відміну від орендної плати, позаяк містять в собі таку складову, як відшкодування частини вартості предмета лізингу, і з моменту розірвання договору лізингу зобов`язання лізингодавця щодо передачі об`єкта лізингу у власність лізингоодержувача є припиненим, відповідно в лізингоодержувача припинилось зобов`язання щодо відшкодування вартості цього об`єкта. (п. 6.24-6.26, 6.31).
Колегія суддів приймає до уваги, що вказана постанова у справі №904/5726/19 стосується вирішення спору за позовом лізингодавця до лізингоодержувача, зокрема, про стягнення заборгованості за лізинговими платежами під час дії договору лізингу, який у подальшому було розірвано. Однак оскільки викладені Великою Палатою Верховного Суду висновки стосуються, зокрема, питання наявності/відсутності правових підстав для сплати лізингоодержувачем лізингових платежів (у тому числі відшкодування вартості об`єкта лізингу) до моменту розірвання договору лізингу, вони підлягають врахуванню mutatis mutandis також щодо спірних у цій справі правовідносин стосовно правомірності утримання лізингодавцем сплачених лізингоодержувачем лізингових платежів до моменту розірвання договору лізингу.
Відтак, викладені в зазначеній постанові від 15.01.2021 у справі №904/2357/20 висновки підлягають прийняттю до уваги під час розгляду цієї справи з урахуванням висновків, викладених в ухваленій пізніше постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 04.04.2024 у справі №925/322/23(925/875/23), від 15.05.2024 у справі 925/233/23(925/750/23), від 22.05.2024 справа №905/221/23 (905/917/23), від 12.06.2024 у справі №907/257/23 (907/929/23) за участю відповідача з тим же предметом позову - про стягнення сплачених лізингових платежів у рахунок сплати вартості об`єкта лізингу за іншим договором фінансового лізингу.
Окрім того, слід звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 також зауважила, що лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) водночас, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.
Дослідивши умови укладеного між сторонами договору фінансового лізингу №4В16044ЛИ від 02.07.2016, колегією суддів встановлено, що ним не передбачено, що у випадку розірвання договору за ініціативою лізингодавця лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об`єктом лізингу або мати інше призначення, у тому числі вважатися відповідальністю за порушення умов договору лізингу.
Правовою підставою позову у цій справі ТОВ «ВАРТ ЛТД» визначено, зокрема, положення ч. 2 ст. 693 ЦК України, відповідно до якої якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
В постанові від 15.01.2021 у справі № 904/2357/20 Верховний Суд зазначив, що положення частини другої статті 693 ЦК України містять імперативну норму щодо права покупця вимагати повернення сплачених коштів у разі не передання у власність товару.
Таким чином, враховуючи, що зобов`язання щодо сплати лізингових платежів у вигляді суми, яка відшкодовує вартість предмету лізингу, з моменту розірвання договору фінансового лізингу та повернення об`єктів лізингу припиняється, колегія суддів вважає, що позивач правомірно посилається на положення частини другої статті 693 ЦК України як на підставу повернення частини покупної плати за надання майна в майбутньому у власність позивачу.
Відносно посилань заявника апеляційної скарги на положення п. 6.2.4 договору лізингу, колегія суддів зазначає, що вони регулюють загальні підстави неповернення лізингодавцем отриманих від лізингоодержувача лізингових платежів (або зобов`язання сплатити лізингові платежі), та не враховують обставин справи з урахуванням положень ч.2 ст. 693 ЦК України, коли предмет лізингу вилучений у лізингоодержувача та переданий лізингодавцю, що виключає обов`язок зі сплати лізингових платежів у рахунок вартості майна за розірваним договором фінансового лізингу. Крім того, як вже зазначалось, у договорі лізингу, укладеного між сторонами, відсутні положення, які б надавали право лізингодавцю не повертати лізингоодержувачу саме ті кошти, які сплачені у якості відшкодування вартості об`єкту лізингу. При цьому колегія суддів враховує, що банком не заперечується розмір заявленої позивачем до стягнення суми та її структура.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2024 у справі №904/4871/22 (904/2141/23).
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №917/822/23(917/1768/23) без змін.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2024 у справі №917/822/23 (917/1768/23) залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 04.07.2024. 

Головуючий суддя                                                                    О.О. Крестьянінов

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін