ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2024 року                                                                      
м. Київ
справа № 204/1988/22
провадження № 61-18617св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В., 
суддів Грушицького А. І., Петрова Є. В., Пророка В. В., Ситнік О. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: держава Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, держава Україна в особі Офісу Генерального прокурора, держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровська обласна прокуратура, Офіс Генерального прокурора, 
треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Дніпровського апеляційного суду 
від 12 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., Красвітної Т. П. у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України, про стягнення матеріальної шкоди,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 28 083, 41 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 11 березня 2021 року у справі № 804/8909/16 його позов задовольнив частково.
Визнав протиправними дії прокуратури Дніпропетровської області при наданні ОСОБА_1 відповідей-довідок від 13 червня 2016 року № 18-199 та 
від 07 листопада 2016 року № 18-265 у частині зазначення надбавки за вислугу років у розмірі 40 %, зобов`язав Дніпропетровську обласну прокуратуру надати 
ОСОБА_1 відповідь-довідку із зазначенням надбавки за вислугу років у розмірі 50 % відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року 
№ 1090, у редакціях, що діяли на час звернень ОСОБА_1 до прокуратури 
у 2016 році.
14 липня 2021 року Дніпропетровська окружна прокуратура видала позивачу нову інформацію за № 21-287вих21 із зазначенням правильної надбавки за вислугу років - 50 % відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року 
№ 1090 у редакції, яка діяла у 2016 році.
Вказує, що оскільки орган прокуратури зазначив та розрахував недостовірний розмір заробітної плати прокурора, позивачу була заподіяна матеріальна шкода.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 07 листопада 2023 року під головуванням судді Покопцевої Д. О позов задовольнив частково.
Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 28 083, 41 грн компенсації матеріальної шкоди.
Відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про стягнення матеріальної шкоди за період з 09 липня 2019 року по 30 листопада 2020 року.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Державна казначейська служба України звернулась до суду з апеляційною скаргою.  
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 12 грудня 2023 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року, яка підписана Гулько М. С. , повернув особі, яка її подала.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга підписана особою, яка не мала права її підписувати, у зв`язку з чим вона підлягає поверненню на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України. 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2023 року представник Державної казначейської служби України 
Гулько М. С. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а у справі ухвали нове судове рішення, яким зобов`язати суд апеляційної інстанції прийняти до розгляду апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 
від 07 листопада 2023 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржену ухвалу суд апеляційної інстанції постановив з порушенням норм процесуального права та без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах 22 квітня 2020 року у справі 
№ 911/933/19, від 28 квітня 2020 року у справі № 910/10553/18, від 09 червня 
2020 року у справі № 904/92/20, від 17 вересня 2020 року у справі № 910/3850/19, 
від 08 грудня 2020 року у справі № 905/2488/15.
Також постановлення оскаржуваної ухвали відбулось без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи, оскільки апеляційний суд не звернув уваги на те, що в Єдиному державному реєстрі містилися обмеження щодо повноважень Гулько М. С. в частині відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних, касаційних, скарг, укладення мирової угоди, проте обмеження у подачі апеляційної скарги не зазначено.
Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 06 лютого 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу. 
29 квітня 2024 року цивільна справа № 204/1988/22 надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 03 липня 2024 року справу призначив до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Оскаржувана ухвала постановлена у справі про стягнення матеріальної шкоди, де ціна позову менше 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, проте колегія суддів Верховного Суду враховує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а доводи касаційної скарги спрямовані на забезпечення гарантованого Конституцією України права на апеляційний перегляд справи.
Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частинами першою та другою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
За правилами частини третьої та пункту 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що в процесуальному законодавстві розмежовано такі категорії як «самопредставництво» і «представництво». Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва органу державної влади, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками органу державної влади. Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такого органу державної влади без додаткового уповноваження.
Починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва. 
Отже, з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві - також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень».
Наведені правові висновки викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду 
від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (провадження № 14-105цс21) (пункти 18, 25).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, встановлено, що 18 грудня 2023 року Державна казначейська служба України, звернулась до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, яка підписана представником Гулько М. С .
На підтвердження своїх повноважень Гулько М. С. надала витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10 жовтня 2023 року, з якого вбачається, що Гулько М. С. є представником Державної казначейської служби України, який має такі повноваження: вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень, без права: відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладення мирової угоди) (а. с. 83-92, том 2).
До апеляційної скарги також додано копію наказу від 11 вересня 2023 року № 219-к про призначення Гулько М. С. на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління (а. с. 96 (зворотня сторона), 
том 2).
Крім цього, з наданої апеляційному суду копії посадової інструкції від 05 квітня                       2023 року, затвердженої начальником Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області І. Фліссаком, з якою Гулько М. С. була ознайомлена під підпис, вбачається, щодо її посадових обов`язків, зокрема входить забезпечення представлення (самопредставництво) в установленому законодавством порядку інтересів Головного управління  Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України та територіальних управлінь Дніпропетровської області в судових та інших державних органах (а. с. 95, том 2).
Таким чином, враховуючи, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Гулько М. С. була обмежена лише у праві: відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладення мирової угоди, в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують її право підписувати апеляційну скаргу від імені Державної казначейської служби України.
Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2024 року у справі № 201/5028/23.
Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та безпідставно повернув апеляційну скаргу заявнику, вказавши на наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
Враховуючи викладене, ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги не може вважатися законною та обґрунтованою.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
За таких обставин колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                        І. В. Литвиненко   Судді:                                                                                            А. І. Грушицький                                                                                                          Є. В. Петров                                                                                                          В. В. Пророк                                                                                                          О. М. Ситнік