Головуючий І інстанції: Кухар М.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 р. 	Справа № 520/1212/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022,  по справі № 520/1212/24
за позовом               ОСОБА_1  
до              Національної поліції України                     
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Національної поліції України (далі – відповідач, НПУ), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України (код ЄДРПОУ - 40108578, 01601, м. Київ, вул. Богомольця, б. 10), яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення за період з 12.03.2020 по 30.07.2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 “Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які внаслідок виконання своїх службових обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV2, та протягом 30 днів з дня його відміни”;
- зобов`язати Національну поліцію України (код ЄДРПОУ - 40108578, 01601, м. Київ, вул. Богомольця, б. 10) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1   додаткову доплату до грошового забезпечення за період з 12.03.2020 по 30.07.2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 “Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які внаслідок виконання своїх службових обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни”.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період проходження служби в Національній поліції України з 12.03.2020 по 30.07.2023 мав безпосередній контакт з населенням на період дії карантину. Проте, Національної поліцією України не нараховано та не виплачено позивачу за період з 12.03.2020 по 30.07.2023 доплату до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, чим порушено його права та законні інтереси.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 задоволено адміністративний позов.
Визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України (код ЄДРПОУ - 40108578, 01601, м. Київ, вул. Богомольця, б. 10), яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення за період з 12.03.2020 по 30.07.2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 “Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які внаслідок виконання своїх службових обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV2, та протягом 30 днів з дня його відміни”.
Зобов`язано Національну поліцію України (код ЄДРПОУ - 40108578, 01601, м. Київ, вул. Богомольця, б. 10) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1   додаткову доплату до грошового забезпечення за період з 12.03.2020 по 30.07.2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 “Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які внаслідок виконання своїх службових обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни”.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 по справі № 520/1212/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив,  що у період часу з 12.03.2020 по 30.07.2023 позивач не виконував службові обов`язки в умовах безпосереднього контакту з населенням, що надавало б йому право на отримання додаткової доплати на період дії карантину, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375. 
Наголошує, що ОСОБА_1 не включався у період часу з 12.03.2020 по 30.07.2023 до персонального переліку працівників для формування даних щодо встановлення додаткової доплати на період дії карантину, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375. 
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07 листопада 2015 року по 12 жовтня 2023 року проходив службу в Національній поліції України.
В період з 19 травня 2022 року по 12 жовтня 2023 року позивач проходив службу на посаді Головного оперуповноваженого в особливо важливих справах Департаменту забезпечення діяльності, пов`язаної з небезпечними матеріалами Національної поліції України.
У відповідь на адвокатський запит представника позивача, відповідачем листом від 30.10.2023 №350 ц/29/5/02-2023 повідомлено позивача, що накази НПУ про встановлення доплат за період з 12.03.2020 по теперішній час стосовно ОСОБА_1 визначена постановою КМУ від 29.04.2020 №375 до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НПУ не надходили, тому нарахування та виплати зазначеної доплати не здійснювались  (а.с. 13-14).
У додатках до вказаного листа містяться відомості щодо нарахування та виплати додаткової доплати до грошового забезпечення за виконання службових обов`язків безпосередньо пов`язаних з контактом з населення за період карантину за період з 12.03.2020 по теперішній час, прізвище позивача у даному переліку відсутнє (а.с. 16-19).
Позивач у позовній заяві зазначає, що у період проходження служби в НП України з 12.03.2020 по 30.07.2023 мав безпосередній контакт з населенням на період дії карантину, що підтверджується виконання ним своїх функціональних обов`язків по займаній посаді, отже, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які внаслідок виконання своїх службових обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни», позивач мав право на доплату до грошового забезпечення.
Позивач, вважаючи, що бездіяльність Національної поліції України, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому за період з 12.03.2020 по 30.07.2023 доплати до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 є протиправною,  звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є поліцейським та забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, то він має право на додаткову доплату до грошового забезпечення за період з 12.03.2020 по 30.07.2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 “Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які внаслідок виконання своїх службових обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни”.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.
Відповідно до ст. 94 Закону № 580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до статті 29 Закону України “Про захист населення від інфекційних хвороб” з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020 № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, якою встановлено карантин з 12 березня 2020 року на усій території України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 342 “Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” (далі по тексту - Постанова № 342) встановлено, що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема: військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу, поліцейські, працівники, службові і посадові особи, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; працівники, службові і посадові особи, військовослужбовці, особи рядового та начальницького складу, поліцейські, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; медичні та інші працівники закладів охорони здоров`я, які безпосередньо зайняті на роботах з надання медичних послуг хворим на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2; працівники надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору, які безпосередньо надають соціальні послуги за місцем проживання/перебування їх отримувачів (вдома).
Згідно із пунктом 2 Постанови № 342, визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 372, персональний перелік працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, визначається керівником (керівником державної служби) відповідної установи, організації, органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 1 Постанови № 375, на період дії карантину, встановленого Постановою № 211, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, в тому числі поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
За приписами пунктів 2, 5 Постанови № 375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.
Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.
Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.
З аналізу наведених норм слідує, що підставою для отримання доплати за Постановою № 375 є наявність одночасно таких умов: 1) особа є поліцейським; 2) у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, безпосередньо виконувала функції щодо забезпечення життєдіяльності населення, правопорядку і безпеки громадян.
Обґрунтовуючи наявність у ОСОБА_1 права на додаткову грошову винагороду за особливі умови служби (в період карантину), позивач послався на проходження ним у спірний період публічної служби в НП України на посаді Головного оперуповноваженого в особливо важливих справах Департаменту забезпечення діяльності, пов`язаної з небезпечними матеріалами Національної поліції України та стверджував, що мав безпосередній контакт з населенням на період дії карантину, що підтверджується виконання ним своїх функціональних обов`язків по займаній посаді.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що вказана доплата повинна здійснюватися не всім поліцейським, а лише тим, які внаслідок безпосереднього виконання функції щодо забезпечення життєдіяльності населення, правопорядку і безпеки громадян, мають з населенням безпосередній контакт.
Отже, в контексті спірних правовідносин, необхідним є з`ясування обставини здійснення ОСОБА_1 у спірний період заходів із забезпечення життєдіяльності населення, у зв`язку з якими останній мав безпосередній контакт з населенням.
Так, позивачем до позовної заяви наданий наказ від 28.12.2020 № 1043 відповідного до якого затверджено персональний перелік та розміри доплати поліцейським центрального органу управління поліції у період вересень - листопад  2020 року, у якому вказана низка поліцейських, які працювали у Департаменті забезпечення діяльності, пов`язаної з небезпечними матеріалами, проте прізвище позивача у ньому відсутнє.
Позивач не повідомляє та не надає жодних доказів виконання ним функції щодо забезпечення життєдіяльності населення, правопорядку і безпеки громадян.
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до вимог частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегією суддів, зі змісту відповіді начальника Департаменту забезпечення діяльності, пов`язаної з небезпечними матеріалами встановлено, що у спірні періоди часу ОСОБА_1 не виконував службові обов`язки в умовах безпосереднього контакту з населенням у зв`язку з чим не включався до відповідного персонального переліку.
При цьому, позивачем до матеріалів справи не надано доказів зворотного.
Колегія суддів зауважує, що зайняття посади поліцейського, яка передбачає потенційний контакт із населенням, недостатньо для підтвердження безпосереднього здійснення ОСОБА_1 заходів із забезпечення життєдіяльності населення, визначених Порядком № 2165, а тому посилання позивача на виконання ним обов`язків за займаною посадою не є підтвердженням відповідності критеріям приналежності до поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, та відповідно не надає права на виплату додаткової доплати за особливості несення служби (в період карантину).
За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність позивача критеріям, передбаченим Постановою № 375, та, як наслідок, не набуття позивачем права на отримання відповідної доплати за вказаний період.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач діяв в законний спосіб та в межах наданих повноважень при нездійсненні виплати позивачу додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину), що зумовлює відмову у задоволенні позову.
Як вже було зазначено вище, спірна доплата повинна здійснюватися не всім поліцейським, а лише тим, які внаслідок безпосереднього виконання функції щодо забезпечення життєдіяльності населення, правопорядку і безпеки громадян, мають з населенням безпосередній контакт, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що достатньої підставою для отримання спірної винагороди є лише те, що позивач є поліцейським та забезпечує життєдіяльність населення на період дії карантину.
Таким чином, висновки суду першої інстанції у цій справі про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову є помилковими.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Положеннями частини 1 статті 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції внаслідок неповного дослідження доказів, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду 28.05.2024 у справі № 520/1212/24 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст. ст.   311, 315,  317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліції України - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 по справі № 520/1212/24  скасувати  з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    З.Г. Подобайло