УХВАЛА

10 липня 2024 року
м. Київ
справа № 562/2375/21
провадження № 51 - 3059 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2023 року 
та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 21 травня 2024 року стосовно нього,
установив:
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2024 року касаційну скаргу засудженого було  залишено без руху, через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та надано строк для усунення недоліків. При цьому останньому було роз`яснено, що в разі неусунення вказаних недоліків у встановлений строк, касаційну скаргу буде йому повернуто.
Зокрема, у вказаній ухвалі ОСОБА_4 було вказано на необхідність навести конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, які є підставою для скасування або зміни судових рішень та обґрунтувати свої доводи із врахуванням меж перегляду цих рішень судом касаційної інстанції відповідно до положень 
ст. 433 КПК.
Також в ухвалі було зазначено, що незгода засудженого з встановленими фактичними обставинами кримінального провадження та наданої судом оцінкою доказів і надання їм власної оцінки не є предметом перегляду судових рішень судом касаційної інстанції. 
Окрім того, засуджений не наводив обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду з огляду на положення статей 412, 419 КПК. 
Також касаційна скарга засудженого містила у собі суперечності, оскільки останній у ній вказував на відсутність у його діях складу кримінального правопорушення та одночасно не погоджувався з покаранням, призначеним за це діяння.  
У межах визначеного судом строку ОСОБА_4 повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, однак вказаних недоліків не усунув.
Зокрема, більшість доводів касаційної скарги засудженого знову стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а також неповноти судового розгляду.
Указані аспекти в силу положень статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, який є судом права, а не факту, та не наділений повноваженнями щодо встановлення інших фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень ніж ті, які були встановлені цими судами.
Разом із тим, вказуючи на порушення апеляційного суду через призму положень ч. 1 ст. 409 КПК,  зокрема щодо впливу висновків місцевого суду, які, на думку засудженого, не відповідають фактичним обставинам справи, що, у свою чергу залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції, останній допускає суперечності, оскільки на третій сторінці касаційною скарги вказує, що таке порушення вплинуло на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме на безпідставний висновок місцевого суду про наявність у його діях складів кримінальних правопорушень, передбачених 
ч. 3 ст. 28 - пунктів 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28 - ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК). Хоча, відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень ОСОБА_4 засуджено за іншими статтями КК. 
Це саме стосується і посилання засудженого на порушення апеляційним судом вимог ст. 413 КПК, на цій же сторінці касаційної скарги, де він вказує, що суд безпідставно визнав його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 
ст. 286 КК. 
Окрім того, мотивувальна та прохальна частина касаційної скарги не узгоджується між собою. Зокрема, у мотивувальній частині скарги засуджений вказує, що наявні підстави для закриття провадження у справі за ч. 2 ст. 345 КК та звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 342 КК за давністю. 
Водночас, у її прохальній частині засуджений порушує питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, чим викликає протиріччя щодо вимог до суду касаційної інстанції (п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК).    
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа 
не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Водночас, колегія суддів звертає увагу засудженого на положення ч. 4 
ст. 429 КПК, відповідно до яких повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 21 травня 2024 року стосовно нього разом 
із усіма доданими до неї матеріалами повернути останньому.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3