Номер провадження: 22-ц/813/904/24 
Справа № 501/3430/21
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/3430/21
Номер провадження: 22-ц/813/904/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                          
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
- за участі секретаря судового засідання – Губара Д.В.,

учасники справи:
- позивач – ОСОБА_1 ,
- відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Петрюченко М.І. о 15 годині 05 хвилині 14 червня 2022 року, 

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 27.09.2021 р. звернувся до суду з вищезазначеним, уточненим 13.05.2022 р. позовом, в якому остаточно просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість по попередньому договору від 01.06.2007 у сумі - 2 269 139,60 грн., що еквівалентно сумі – 85 306 доларів США станом на 15.09.2021, за курсом НБУ. Також позивач просить стягнути судові витрати.
ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 1998 року він та його колишня дружина - ОСОБА_3 на ринку «7-й кілометр» займалися спільною підприємницькою діяльністю. Для потреб бізнесу вони брали кредити, та вчасно через поганий фінансовий стан не могли їх погасити.
Через скрутне фінансове становище, потребу повертати кредит у розмірі - 217 000 доларів США, позивач змушений був продати належний йому будинок та земельну ділянку відповідачу за - 303 000 доларів США. На виконання вказаної домовленості, позивач та відповідач 01.06.2007 уклали попередній договір, який посвідчено нотаріально.
Відповідно до попереднього договору відповідач повинен сплатити позивачу у банку суму кредиту позивача в розмірі – 217 000 доларів США. Остаточний розрахунок повинен був мати місце при укладенні основного договору купівлі-продажу будинку та переоформлені його на ОСОБА_2 ..
В цей же час позивач зі своєю колишньою дружиною почали процес розлучення, однак у дружини існували особисті зобов`язання перед кредиторами, тому за ініціативою кредитора, в особі управляючого банком ОСОБА_4 , на будинок позивача було накладено арешт, що стало перешкодою для укладення з відповідачем основного договору купівлі-продажу будинку і отримання з відповідача суми у розмірі – 85 306 доларів США.
У попередньому договорі не вказана конкретна дата укладення основного договору. Про розірвання договору в односторонньому порядку відповідач до позивача не звертався, зобов`язання за попереднім договором у вигляді повного розрахунку за об`єкт нерухомого майна в розмірі - 85 306 доларів США не виконав.
У 2007 році відповідач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, який рішенням суду задоволено. На час подачі відповідачем позову в 2021 році і прийняття судом рішення від 04.08.2021, борг відповідача перед позивачем значно збільшився через зростання курсу долара.
Крім того, позивач стверджує, що відповідач постійно уникав контактів з ним, але так як будинок та земельна ділянка залишалися власністю позивача, він не мав юридичного права через суд вимагати свої 85 306 доларів США. Бажаючи хоч якимось чином закріпити свою можливість на отримання коштів та спонукати відповідача сплатити борг, у 2020 році позивач зареєстрував своє право на житловий будинок та розділив земельну ділянку на дві частини, маючи на увазі змусити відповідача сісти за «стіл переговорів» і мирним шляхом врегулювати майнові права сторін. Незважаючи на всі зусилля позивача, відповідач не йшов на переговори по суті боргу перед позивачем.
Основний договір, який передбачає перехід права власності на нерухому майно від одного до другого, не укладений. Судове рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на майно набрало законної сили, на підставі якого скасована реєстрація права власності позивача на будинок та визнано за ОСОБА_2 право власності на будинок і на земельні ділянки.
Позивач неодноразово намагався вирішити питання у досудовому порядку, але відповідач ухилявся від такого вирішення питання, що змусило його звернутись до суду із даним позовом. (Т. 1, а. с. 2 – 4, 94).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Відповідач посилається на те, що викладені в позовній заяві факти не відповідають фактичним обставинам та нормам чинного законодавства України, оскільки батьки відповідача товаришували з позивачем. Дружина позивача - ОСОБА_3 звернулась до батьків відповідача з проханням або позичити кошти, або взяти на себе кредит, оскільки у неї існували кредитні та інші боргові зобов`язання, які терміново потрібно було погасити. Знаючи від його батьків, що він намагається отримати кредит на купівлю квартири, але питання все не вирішувалось, позивач із його жінкою запропонували придбати в них належний їм будинок. Відповідач спочатку відмовився, оскільки питання придбання саме будинку в нього не стояло, планувалась купівля квартири. Згодом, піддавшись на вмовляння з боку його батьків, він погодився придбати у позивача будинок
Між позивачем та відповідачем 01.06.2007 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Шевченко В.М. щодо купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщено по АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору від 02.07.2007 про внесення змін до попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. 01.06.2007 за реєстровим №3258, внесено зміни щодо строку виконання попереднього договору від 01.06.2007 року за реєстровим №3258, а саме - продовжено строк до 01.01.2007 року.
Для купівлі вищезазначеного будинку та земельної ділянки відповідачем було отримано кредит у сумі - 303 000,00 доларів США. Договір купівлі продажу не було можливості укласти одразу через наявні арешти, які позивач обіцяв зняти дуже швидко. Разом з тим, після передачі йому грошових коштів став ухилятися від підписання договору купівлі-продажу під різними надуманими причинами, термін укладання договору два рази переносився. Оскільки кредит відповідач вже сплачував, а будинок так і не отримав, відповідачу довелось звертатись до суду, крім цього банк-кредитор зі свого боку вимагав від ОСОБА_2 негайно передати в іпотеку майно, яке ним було придбано за кредитні кошти.
Вказує, що залишок коштів за попереднім договором в повному обсязі було сплачено позивачу ще в 2007 році.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.07.2007 по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним та укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майне, зустрічному позову ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» про визнання виключного права на отримання майна в заставу (іпотеку) і зобов`язання укладення договору застави нерухомого майна, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та за ним визнано право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 . Зазначене рішення позивачем не оскаржувалось.
Представник відповідача, наголошує, що позивач, його колишня дружина та члени його сім`ї все одно залишились проживати у будинку, право власності на який за рішенням суду визнано за відповідачем. Всі вмовляння їх або звільнити будинок, або повернути кошти ігнорувалися.
Більше 7 років сторони перебували у різних судових спорах через борги позивача та його колишньої дружини та існували арешти з обтяженнями, які постійно накладались судами на майно відповідача, котре він придбав у позивача. Члени сім`ї позивача відмовились звільнити будинок, відповідач фактично на протязі 10 років був позбавлений можливості користуватись своїм майном, окрім цього був вимушений сплачувати кредит, який ще остаточно не погашено, через стрімке зростання курсу долару борг збільшився в рази.
У 2011 році ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» стягнув з відповідача та його батьків, які є поручителями, заборгованість за кредитним договором. З боку позивача постійно вчинялись та продовжують вчинятися різноманітні дії для того, щоб повернути собі будинок.
Під час численних судових проваджень позивач жодного разу не виказував про те, що відповідачем сплачено кошти не у повному обсязі, навпаки жодного разу позивач не заперечував того, що продав відповідачу будинок.
У 2014 році ОСОБА_1 виготовлена технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки відповідача, кадастровий номер 5110800000:02:001:0115. До ДП «Одеський інститут землеустрою» було дано документи, а саме - державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 651390 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю, який видано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.12.2005 р. № 2-11714/05.
Відповідач стверджує, що внаслідок зазначених неправомірних дій позивача була поділена земельна ділянка кадастровий номер 5110800000:02:001:0115 та сформовані дві нові земельні ділянки кадастровий номер 5110800000:02:001:0281 та кадастровий номер 5110800000:02:001:0280, які ОСОБА_1 намагався зареєструвати за собою, що також в черговий раз зробило не можливим зареєструвати земельну ділянку та будинок за відповідачем.
Всі дії позивача зумовили відповідача звернутись до поліції де йому було роз`яснено, що це цивільно-правові відносини та потрібно звертатись до суду.
Згодом, в черговий раз перевіривши відомості в реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідачем отримано інформаційну довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.
Державним реєстратором Сербівської сільської ради, Кодимського району, Одеської області 17.10.2020 прийнято рішення №51616542 від 16.10.2020, на підставі якого внесено відповідний запис до реєстру та ОСОБА_1 став власником майна за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для винесення такого рішення стало рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.12.2005 №2-11714/05.
Відповідачу довелось звертатись із позовом до Іллічівського міського суду Одеської області про скасування рішення, скасування запису про право власності, поновлення права власності.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області 04.08.2021 року скасовано рішення державного реєстратора Сербівської сільської ради, Кодимського району Одеської області Петрик Вадима Дмитровича про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54616542 від 16.10.2020, визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 104,9 м2, житловою площею 49,8 м2 та надвірних споруд: «Б» - літня кухня, літ. «В» - гараж, літ. «К» - кладова, літ. «Л» - навіс, літ. «М» - вбиральня, душ, № 1-4, І - дворові споруди. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5110800000:02:001:0280, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0563 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5110800000:02:001:0281, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0571 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищезазначене рішення суду позивачем не оскаржувалось.
Зазначені дії позивача вкотре змусили відповідача звертатись до суду за захистом своїх прав. 
Відповідач вказує на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності (Т. 1, а. с. 40 – 43).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків 

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 червня 2022 року задоволено повністю позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по попередньому договору від 01.06.2007 в сумі – 2 269 139,60 грн., що еквівалентно сумі – 85 306 доларів США станом на 15.09.2021 за курсом НБУ.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі - 2 379,00 грн..
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі - 9 516,00 грн..
Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами основний договір між сторонами не було укладено. Відповідач на підставі рішення суду набув право власності на нерухоме майно, яке є предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна (будинок та земельна ділянка) за адресою - АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_2 свої зобов`язання з оплати вартості товару у визначеному договором розмірі - 303 000 доларів США не виконав. Сума боргу складається від різниці оговореної сторонами вартості нерухомого майна в попередньому договорі та авансу, сплаченого відповідачем США на день укладення цього договору і становить - 85 306 доларів США (303 000 - 217 694).
Відповідач не надав доказів про проведення розрахунку з продавцем (позивачем) різниці вартості за спірне нерухоме майно у розмірі - 85 306 доларів США (різниця оговореної сторонами вартості нерухомого майна в попередньому договорі та авансу, сплаченого відповідачем США на день укладення цього договору складає (303 000 - 217 694)).
Суд дійшов висновку, що причини пропуску позивачем строку позовної давності є поважними, оскільки об`єктивна можливість позивача захистити своє право виникла з моменту вирішення спору між сторонами щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та набуття відповідачем права власності на спірне нерухоме майно. За таких обставин суд вважав можливим розгляд справи по суті заявлених позовних вимог (Т. 1, а. с. 139 – 151).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 червня 2022 року. Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі та стягнути на його користь судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
ОСОБА_2 звертає увагу на той факт, що право власності на нерухоме майно визнано за відповідачем згідно рішення суду від 20.07.2007 року.
У 2011 році ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» стягнув з відповідача та його батьків, які є поручителями, заборгованість за кредитним договором (справа 2-1 108/11).
3 боку позивача, постійно вчинялись та продовжують вчинятися різноманітні дії для того, щоб шахрайським способом повернути собі будинок, хоча ним ніколи не заперечувався та не заперечується факт отримання від відповідача коштів за це майно.
Під час численних судових проваджень позивач жодного разу не виказував про те, що відповідачем сплачено кошти не у повному обсязі, навпаки жодного разу позивач не заперечував про те, що продав відповідачу будинок.
Як стало відомо, у 2014 році, ОСОБА_1 була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки відповідача (кадастровий номер 5110800000:02:001:0115). До ДП «Одеський інститут землеустрою» було подано документи, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ N° 651390 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю, який видано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.12.2005 р. № 2-11714/05.
Про те, що є рішення Іллічівського міського суду Одеської області за яким, ОСОБА_1 більше не власник зазначеної земельної ділянки, він умисно приховав.
04.08.2021 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області скасовано рішення державного реєстратора Сербівської сільської ради, Кодимського району Одеської області Петрик Вадима Дмитровича про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54616542 віл 16.10.2020 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищезазначене рішення суду позивачем не оскаржувалось, навпаки, доки відповідач чекав щоб рішення суду набрало законної сили, з`ясувалось, що позивач ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської Області та 06.07.2021 року та зареєстрував за собою земельну ділянку кадастровий номер 5110800000:02:001:0280, за адресою - АДРЕСА_1 .
Помилковими є висновки суду першої інстанції, що позивачем не пропущено строк позовної давності, з огляду на те, що про свої майнові права позивач знав ще у 2007 році (Т. 1, а. с. 155 – 165).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 червня 2022 року (Т. 1, а. с. 189).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2022 року цивільну справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 1, а. с. 180).
Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 28.09.2023 року № 941/0/15-23 суддю ОСОБА_5 було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду, у зв`язку із поданням заяви про відставку. 
На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.11.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Призначено справу до розгляду (Т. 1, а. с. 224 – 224 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.04.2024 року витребувано з Іллічівського міського суду Одеської області: 1) цивільну справу № 501/278/21 за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Відділ держреєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконавчого комітету Чорноморської міської ради, про скасування рішення, скасування запису про право власності, поновлення права власності; 2)цивільну справу №2-74/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним та укладеним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно, зустрічним позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , про визнання виключного права на отримання майна в заставу (іпотеку) і зобов`язання укладення договору застави нерухомого майна; 3)цивільну справу №2-2176/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу. (Т. 1, а.с. 237 – 239)
У судовому засіданні адвокат Станіславська А.В., діюча від імені ОСОБА_2 , підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
ОСОБА_1 та його представник – адвокат Талєров М.М. у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.06.2007 укладений попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Шевченко В.М., щодо купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщено по АДРЕСА_1 (а. с. 6).
Згідно п. 2.4 попереднього договору, загальна ціна основного договору визначається сторонами у грошовій сумі в гривнях, що складає - 303 000 доларів США по курсу, розмір та порядок передачі якого визначений п. 3 цього договору, а залишок грошової суми в гривнях повинен бути переданий при підписанні основного договору.
Відповідно до п. 3 попереднього договору за домовленістю сторін, як доказ укладення основного договору та в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, визначений аванс у розмірі - 1 099 354 грн. що складає еквівалент - 217 694 долари США на день укладення цього договору. Зазначену грошову суму ОСОБА_2 передав, в гр. ОСОБА_1 отримав до підписання цього договору в повному обсязі. Зазначена грошова сума є частиною загальної продажної ціни, вказаної в п.2.4 цього договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04.08.2021 по справі №501/278/21 позовні вимоги ОСОБА_2 до державного реєстратора ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа - Відділ держреєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконавчого комітету Чорноморської міської ради, про скасування рішення, скасування запису про право власності, поновлення права власності задоволено (а. с.7 - 10). Скасовано рішення державного реєстратора Сербівської сільської ради, Кодимського району Одеської області Петрик Вадима Дмитровича про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54616542 від 16.10.2020 року.ю Скасовано запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 38697180 від 07.10.202, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2195463951108, щодо права власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями за адресою по АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 104,9 м2, житловою площею 49,8 м2 та надвірних споруд: «Б» - літня кухня, літ. «В» - гараж, літ. «К» - кладова, літ. «Л» - навіс, літ. «М» - вбиральня, душ, № 1-4, I - дворові споруди. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5110800000:02:001:0280, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0563 га, за адресою по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5110800000:02:001:0281, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0571 га, за адресою по АДРЕСА_1 ;
Вказаним рішенням встановлено, що рішенням від 29 грудня 2005 року, винесеним Малиновським районним судом м. Одеси по цивільній справі №2-11714/05 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визнано за ним право власності на житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1134 га, що розташована у АДРЕСА_1 .
Відповідно до попереднього договору від 01.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Шевченко В.М. (в реєстрі за № 3258), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язались у майбутньому укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна та за домовленістю сторін визначений аванс в розмірі – 1 099 354 гривень, що складає еквівалент – 217 694 долари США. Зазначену грошову суму ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 до підписання цього договору.
Відповідно до договору від 07.06.2007 року про внесення змін до попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. 01.06.2007 року за реєстром № 3258 внесено зміни щодо строку виконання попереднього договору від 01.06.2007 року за реєстром №3258, а саме продовжено строк до 01.07.2007 року. Даний договір зареєстрований в реєстрі за № 3328, посвідчений приватним нотаріусом Шевченко В.М.
Відповідно до договору від 02.07.2007 року про внесення змін до попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. 01.06.2007 року за реєстром № 3258 внесено зміни щодо строку виконання попереднього договору від 01.06.2007 року за реєстром №3258, а саме продовжено строк до 01.08.2007 року. Даний договір зареєстрований в реєстрі за № 3787, посвідчений приватним нотаріусом Шевченко В.М.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.07.2007 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним та укладеним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно; зустрічному позову ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання виключного права на отримання майна в заставу (іпотеку) і зобов`язання укладення договору застави нерухомого майна позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та за ним визнано право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 .
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2007 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним та укладеним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно; зустрічному позову ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання виключного права на отримання майна в заставу (іпотеку) і зобов`язання укладення договору застави нерухомого майна визнано неподаною та повернуто апелянту.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25.07.2007 року виправлено описку в рішенні Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2007 року, а саме у вступній, описовій, мотивувальній, резолютивній частині замість слів «зустрічний позов» читати «позов».
Відповідно до заяви від 21 травня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., зареєстрованого в реєстрі за №1670, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса про видачу окремого свідоцтва про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку площею - 0,0571 га та окремого свідоцтва про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку площею - 0,0563 га, які розташовані на території: АДРЕСА_1 згідно схеми поділу земельної ділянки.
Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 5110800000:02:001:0280, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, площа земельної ділянки 0,0563 га, місце розташування: АДРЕСА_1 , відомості про нормативно правову оцінку ділянки відсутні.
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 5110800000:02:001:0281, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, площа земельної ділянки 0,0571 га, місце розташування: АДРЕСА_1 , відомості про нормативно правову оцінку ділянки відсутні.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54616542 від 16.10.2020 державним реєстратором Петрик В.Д. зареєстровано право власності за ОСОБА_1 .
Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , неодноразово було накладено арешт, а саме: відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н 19.06.2007 року Державною виконавчою службою, відповідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області № 2-2046/07 від 20.07.2007 року, відповідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області, б/н від 20.07.2007 року, відповідно заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна № 11572 від 26.10.2007 року, відповідно постанови б/н від 24.10.2007 року Державною виконавчою службою м. Іллічівська, відповідно постанови б/н від 07.11.2007 року Державною виконавчою службою м. Іллічівська, відповідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області б/н від 20.07.2007 року майно знаходиться в іпотеці ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.28-31)».
Вказані обставини також підтверджуються копіями документів, наявних в матеріалах даної цивільної справи, які досліджено апеляційним судом, а саме: - копії договорів про внесення змін до попереднього договору (а. с. 50 - 56); - рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20.07.2007 (а. с. 106 - 109); - ухвали апеляційного суду Одеської області від 19.12.2012 (а. с. 117).
Також, апеляційним судом досліджено: - рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.04.2013 по цивільній справі №2-217611 (а.с.48, 57-58), згідно якого стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 – 1 382 789 грн.; - витяг з кримінального провадження №12017160160001591 за заявою ОСОБА_2 (а. с. 61); - інформація з державного реєстру нерухомого майна (а. с. 62 - 68).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно зі статтею 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.06.2007 укладений попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Шевченко В.М., щодо купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщено по АДРЕСА_1 (а. с. 6).
Згідно п.2.4 попереднього договору, загальна ціна основного договору визначається сторонами у грошовій сумі в гривнях, що складає - 303 000 доларів США по курсу, розмір та порядок передачі якого визначений п.3 цього договору, а залишок грошової суми в гривнях повинен бути переданий при підписанні основного договору.
Відповідно до п. 3 попереднього договору за домовленістю сторін, в доказ укладення основного договору та в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, визначений аванс в розмірі - 1 099 354 гривень, що складає еквівалент - 217 694 долари США на день укладення цього договору. Зазначену грошову суму ОСОБА_2 передав, в гр. ОСОБА_1 отримав до підписання цього договору в повному обсязі. Зазначена грошова сума є частиною загальної продажної ціни, вказаної в п.2.4 цього договору.
Відповідно до попереднього договору від 01.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Шевченко В.М. (в реєстрі за № 3258), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язались у майбутньому укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна та за домовленістю сторін визначений аванс в розмірі – 1 099 354 гривень, що складає еквівалент – 217 694 долари США. Зазначену грошову суму ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 до підписання цього договору.
Відповідно до договору від 07.06.2007 року про внесення змін до попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. 01.06.2007 року за реєстром № 3258 внесено зміни щодо строку виконання попереднього договору від 01.06.2007 року за реєстром №3258, а саме продовжено строк до 01.07.2007 року. Даний договір зареєстрований в реєстрі за № 3328, посвідчений приватним нотаріусом Шевченко В.М.
Відповідно до договору від 02.07.2007 року про внесення змін до попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. 01.06.2007 року за реєстром № 3258 внесено зміни щодо строку виконання попереднього договору від 01.06.2007 року за реєстром №3258, а саме продовжено строк до 01.08.2007 року. Даний договір зареєстрований в реєстрі за № 3787, посвідчений приватним нотаріусом Шевченко В.М.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.07.2007 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним та укладеним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно; зустрічному позову ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання виключного права на отримання майна в заставу (іпотеку) і зобов`язання укладення договору застави нерухомого майна позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та за ним визнано право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04.08.2021 по справі №501/278/21 позовні вимоги ОСОБА_2 до державного реєстратора ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа - Відділ держреєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконавчого комітету Чорноморської міської ради про скасування рішення, скасування запису про право власності, поновлення права власності – задоволено (а. с. 7 - 10). Скасовано рішення державного реєстратора Сербівської сільської ради, Кодимського району Одеської області Петрик Вадима Дмитровича про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54616542 від 16.10.2020 року. Скасовано запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 38697180 від 07.10.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2195463951108, щодо права власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями за адресою по АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 104,9 м2, житловою площею 49,8 м2 та надвірних споруд: «Б» - літня кухня, літ. «В» - гараж, літ. «К» - кладова, літ. «Л» - навіс, літ. «М» - вбиральня, душ, № 1-4, I - дворові споруди. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5110800000:02:001:0280, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.0563 га, за адресою по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5110800000:02:001:0281, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.0571 га, за адресою по АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Між сторонами основний договір не укладався, відповідач на підставі рішення суду набув право власності на нерухоме майно, яке є предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна (будинку та земельної ділянки) за адресою по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 свої зобов`язання з оплати вартості товару у визначеному договором розмірі - 303 000 доларів США не виконав. Сума боргу складає різницю між оговореною сторонами вартістю нерухомого майна в попередньому договорі та авансом, сплаченим відповідачем США на день укладення цього договору, що становить - 85 306 доларів США (303 000 - 217 694).
Доказів сплати вищевказаної суми матеріали справи не містять, та сторонами не було надано. Тому на підставі вказаного вірними є висновки суду першої інстанції про наявність зазначеної суми боргу.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч.1 ст.84 ЦПК України).
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24, 129).
Виходячи зі змісту ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Частиною першою ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.
Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.
Відповідач не надав доказів про проведення розрахунку з продавцем (позивачем) різниці вартості за спірне нерухоме майно у розмірі 85 306 доларів США (різниця оговореної сторонами вартості нерухомого майна в попередньому договорі та авансу, сплаченого відповідачем США на день укладення цього договору складає (303 000 - 217 694)).
Вірними є висновки суду першої інстанції, що покази свідків не підтверджують факту передачі грошових коштів.
Оскільки відповідно до положень ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором. 
Щодо доводів апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду з вказаним позовом, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
Згідно ст. ст. 253-255 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.
Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст.ст.261, 265, 266 ЦК України).
Відповідно до ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.
З юридично-правової точки зору, аналіз положень норм ЦК України щодо перебігу строку позовної давності, спливу цього строку та можливості визнання судом причин пропуску відповідного строку поважними, свідчить, що поважністю причин пропуску строку позовної давності є наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову з моменту настання строку виконання грошового зобов`язання.
Для фізичної особи такими обставинами можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу поважності пропуску строку позовної давності вказував на те, що він з моменту набуття рішенням законної сили і оформлення відповідачем на себе права власності на нерухоме майно набув право на звернення до суду з вимогою до відповідача виконати свої зобов`язання у відповідності до ст. ст. 509, 510, 526, 533 ЦК України про сплату ним остаточної суми за майно в розмірі – 85 306 доларів США.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розгляді спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо). 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 серпня 2021 року у справі № 461/7741/17 (провадження № 61-18870св20) зазначено, що «для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України (у редакції Кодексу, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 81 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Як встановлено матеріалами справи, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.07.2007 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним та укладеним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно; зустрічному позову ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання виключного права на отримання майна в заставу (іпотеку) і зобов`язання укладення договору застави нерухомого майна позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та за ним визнано право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 .
Вказане судове рішення ОСОБА_1 не було оскаржено.
З вказаного слідує, що ОСОБА_1 станом на 20.07.2007 року було відомо про порушення його майнових прав на повернення всієї суми за попереднім договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. 
Однак, з позовом у даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду лише - 27.09.2021 року.
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 , будучи продавцем за договором купівлі-продажу, знав про визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок та на земельну ділянку, які були предметом договору купівлі-продажу, та про порушення його прав на стягнення різниці вартості за спірне нерухоме майно у розмірі - 85 306 доларів США. 
З огляду на вказане, помилковими є висновки суду першої інстанції, що об`єктивна можливість позивача захистити своє право виникла з моменту вирішення спору між сторонами щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та набуття відповідачем права власності на спірне нерухоме майно.
ОСОБА_2 набув право власності на спірне майно ще - 20.07.2007 року на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області. Тому посилання позивача, що право на звернення до суду з позовом у даній справі в останнього виникла після винесення та набуттям законної сили рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04.08.2021 року у справі №501/278/21 спростовується вищевказаним. 
Варто відзначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на призначення позовної давності, пов`язуючи його із необхідністю забезпечити правову визначеність. Як зазначено у низці рішень ЄСПЛ, строки позовної давності забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності знайшли своє підтвердження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  ОСОБА_2 є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування. 

Розподіл судових витрат 

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, з останнього на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору. 
На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь ОСОБА_2 понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції у розмірі – 17 842,50 грн. (а. с. 166)

Порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, передбачені частиною другою цієї статті. 
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 червня 2022 року – скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі – 17 842 (сімнадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 50 коп.. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 27 червня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе