ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/445/24                                                          Головуючий у І інстанції - Тихоненко О.М.,
                                                                                Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  09 липня 2024 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000200/2 від 06.12.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації № UA100380/2023/001048.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ним були подані всі необхідні документи, які відповідають вимогам ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України та чітко ідентифікують оцінюваний товар, тобто не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені митної вартості товарів та підтверджують ціну товару, вказану в митній декларації.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено. 
При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження заявленої митної вартості за ціною контракту було надано контролюючому органу повний пакет документів, а відповідачем, у свою чергу, не доведено, що такі документи не є достатніми для перевірки митної вартості товару.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано наявність розбіжностей у поданих позивачем документах, зокрема, що вони не містили об`єктивних, достовірних відомостей для підтвердження числового значення заявленої митної вартості. Апелянт зазначає, що додатково надані позивачем документи не усунули таких розбіжностей, що стало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. Також, відповідач стверджує, що причини, які не дозволяли застосувати інші методи визначення митної вартості товару, ніж резервний, відображені у рішенні про коригування митної вартості товару. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. 
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 09.10.2023 між INFINITY MOBIL YA DIS TICARET LIMITED SIRKETI та ФОП ОСОБА_1 укладено контракт № 20230213066 про купівлю товару, а саме кухонних наборів меблів.
Відповідно до умов цього договору в Україну було завезено меблі на суму 23 030 доларів США та 29.11.2023 подано відповідну декларацію до Київської митниці. 
Відповідно до рахунку-фактури (інвойс) № INE2023000000100 від 21.11.2023 вартість (ціна) вказаного товару становить 23 030 доларів США.
29.11.2023 з метою здійснення митного оформлення даного товару до митниці подано митну декларацію, відповідно до якої митна вартість визначена за основним (першим) методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору (інвойсу) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
На підтвердження заявленої митної вартості митному органу було подано: проформу-інвойс від 09.10.2023 № INF6666666; рахунок - фактура (інвойс) № INE2023000000100 від 21.11.2023; пакувальний лист (Packing list) б/н від 21.11.2023; автотранспортна накладна (Road consignment note) №145039 від 21.11.2023; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) А 1234621 від 21.11.2023; документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 21.11.2023; контракт № 20230213066 від 09.10.2023 та додаткова угода №1 до контракту від 24.10.2023; банківські платіжні документи, а саме свіфт-платежі від 31.10.2023 на суму 9030 USD та від 16.11.2023 на суму 14000 USD; банківські платіжні документи щодо сплати митних платежів та зборів, а саме платіжні інструкції №1 від 23.11.2023, №5 від 29.11.2023; договір на перевезення товару №027 від 01.11.2023; договір про надання послуг митного брокера МОФ-833 від 03.11.2023.
06.12.2023 на підставі всіх поданих позивачем документів, митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA 100000/2023/000200/2 із застосуванням шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару та видано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
У графі 33 рішення зазначено: «При проведені контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією 23UA100380618241U2 встановлено, що надані для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Постачання товару здійснюється за контрактом від 09.10.2023 № 20230213066, укладеного з INFINITY MOBILYA DIS TICARET LIMITED SIRKETI. Згідно з п.1.2 Контракту ціна, загальна вартість, маркування, упаковка, країна призначення, умови та час доставки та оплати визначається Контрактом. Пунктом 1.3 зазначено, що товар це набір зі стільців та столу, ціна та кількість яких зазначається в рахунку- фактурі, що є частиною Контракту. Проте, рахунок-фактура є документом Продавця та не підтверджує повноту коштів, що сплачуються за товар. Декларант надав рахунок-фактуру від 21.11.2023 № INE2023000000100, згідно якого відсутні дані передбачені Контрактом. Крім того, умови рахунку суперечать умовам Контракту. Опис товару у МД містить умови, що не передбачені Контрактом та рахунком. Також, п. 6.1 Контракту передбачено передоплату 40% депозит та 60% до відправки вантажу. Проте, банківських документів не надано. Таким чином, за наданими документами відсутні достовірні та об`єктивні відомості щодо ціни яка сплачена або підлягає сплаті за товар. Постачання товару здійснюється за умовами EXW KAYSERI (TR). Декларант надав договір надання транспортних послуг від 01.11.2023 № 027 між RNT GROUP LOJISTIK VE TICARET ANONIM SIRKETI та ФОП ОСОБА_1 . Згідно CMR від 21.11.2023 № 145039 перевізником товару виступає ОСОБА_3, товар переміщувався в транспортному засобі, зареєстрованому в Україні. Будь-яких документів, що підтверджують відношення RNT GROUP LOJISTIK VE TICARET ANONIM SIRKETI до поставки не надано. Вказана у гр.44 МД довідка транспортних витрат від 21.11.2023 містить сліди підробки та не є документом, що використовується для формування відомостей митної вартості на підставі ст..44.1 Податкового кодексу України. Отже, декларант не надав об`єктивних відомостей щодо характеристик товару, які впливають на вартість, ціни товару, яка сплачена або підлягає сплаті, транспортних витрат. Також згідно з наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури Тому, декларанту запропоновано надати додаткові документи відповідно до ст. 53 Кодексу для підтвердження задекларованої вартості. 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів; 2)транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, з врахуванням умов, викладених у Договорі та у Наказі №599; 3)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару 5) виписку з бухгалтерської документації; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість сировини; 8) за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. Декларант додатково надав проформу-інвойс від 09.10.2023 № TNF6666666; банківські платіжні роздруківки SWIFT від 31.10.2023 та від 16.11.2023ікаталог Продавця 2022 року; специфікацію до інвойсу № INE2023000000100; копію митної декларації країни відправлення №23060600ЕХ00042167; договір на перевезення від 01.11.2023 № 029 між ФОП ОСОБА_2 (Перевізник)та RNT GROUP LOJISTIK VE TICARET ANONIM SIRKETI (Замовник); рахунок від 20.11.2023 № RN12023000000134; SWIFT від 24.11.2023 на суму 5200USD. Митницею розглянуто додаткові документи. Відповідно до наданої проформи від 09.10.2023 № INF6666666 термін її дії один тиждень. Вартість товарів за проформою дорівнює 23030 USD, що тотожна сумі за від 21.11.2023 № ТКЕ2023000000100.Як зазначалось вище п.6.1 Контракту погоджено попередню оплату двома траншами 40% та 60% до відправлення товару. Згідно SWIFT від 31.10.2023 сплачено суму 9030 USD, яка не дорівнює 40%> вартості партії, та згідно SWIFT від 16.11.2023 сплачено суму 14000 USD, яка не дорівнює 60%> вартості партії. У графі 70 «Призначення платежу» наданих SWIFT є посилання на Контракт, проте відсутнє посилання на конкретний документ, що ідентифікує поставку. Отже, SWIFT не відповідають Положенню про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, оскільки суперечать вимозі НБУ щодо заповнення реквізиту «Призначення платежу» таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Відповідно до каталогу Продавця товар (стільці та столи) мають кожний свій артикул. Не пропонується певний набір зі стільців та столу за одним артикулом. Разом з тим, згідно каталогу не визначено, навіть станом на 2022 рік, ціни за одиницю товару. Специфікація до інвойсу не згадується у рахунку INE2023000000100 та митної декларації країни відправлення від 21.11.2023 № 23060600ЕХ00042167, Також, вона не підтверджує умов, визначених в Контракті та відсутніх за рахунком-фактурою Договір на перевезення від 01.11.2023 № 029 між ФОП ОСОБА_2 (Перевізник)та RNT GROUP LOJISTIK VE TICARET ANONIM SIRKETI (Замовник) не містить реквізитів, даних щодо посадової особи, печатки і підпису турецької компанії та не містить банківських реквізитів перевізника, на які Замовник повинен сплатити кошти. Отже, декларантом не доведено дійсність договору від 01.11.2023 № 029. Наданий рахунок від 20.11.2023 № RN12023000000134 посилається на послуги міжнародної експедиції за маршрутом Gaziantep-Borispol. Проте, згідно МД товар завантажено у KAYSERI. Відстань між Gaziantep та KAYSERI складає 330 км. Додатково надано SWIFT від 24.11.2023 на оплату логістичного сервісу, проте у SWIFT також відсутня повна інформація про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Крім того, оплата пішла з банківського рахунку Замовника, що не зазначений у Договорі, Декларантом до митної вартості товару додано складову 3800 USD, числове значення якої не підтверджено достовірними та об`єктивними документами. Декларант надав експертний висновок ТПП від 06.12.2023 № Ц-1321 Зазначений висновок ґрунтується на аналізі наданих декларантом документів про цінову вартість товарів саме за поставкою оцінюваного товару. Експертом обрано порівняльний підхід, проте конкретних додатків та цін конкретних пропозицій не надано, що суперечить Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національному стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 . Отже, висновок не ґрунтується на дійсній вартості товарів у розумінні VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГАТТ) Таким чином, відомості щодо числових значень складових митної вартості надано не в повному обсязі, не виражено кількісно та достовірно, що суперечить вимогам ч. 2, 10, 22 статті 58 Кодексу по застосуванню основного методу. Підставою для вивезення товарів згідно копії митної декларації країни відправлення №23060600ЕХ00042167 заявлено митний режим та попередній митний режим (3151) із зазначенням дозволу на переробку. Отже, копія митної декларації країни відправлення 23060600ЕХ00042167 не може бути використана для підтвердження ціни товарів за договором купівлі-продажу, оскільки не базується на ціні, що сплачена або підлягає сплаті за товари. Декларант наддав лист щодо надання всіх документів від 06.12.2023 Отже заявлена декларантом митна вартість товарів не може буту визнана з наступних причин: у наданих документах декларантом відсутні достовірні та об`єктивні відомості, що підтверджують числове значення складової митної вартості, на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України та складову м. в. пов`язану з транспортуванням (розвантаження, навантаження, обробка товарів та інші послуги) декларантом не надано повних та достовірних документів щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар. Декларантом не виконано вимогу п. 2 ч. 2 ст. 52 Кодексу. Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Також, ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст. 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Враховуючи неможливість застосування основного методу, керуючись положеннями ч. 4 ст. 57 та у відповідності до ч. 5 ст. 55 Митного кодексу України, з декларантом проведено процедуру консультації. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосований у зв`язку з відсутністю вартості операції з ідентичними товарами, прийнятої митним органом, з дотриманням умов, зазначених у ст.ст. 59 та 61 Митного кодексу України. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосований у зв`язку з відсутністю вартості операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, та прийнятої митним органом, з дотриманням умов, зазначених у ст.ст. 60 та 61 Митного кодексу України. Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не застосований у зв`язку з відсутністю ціни, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до положень ст. 62 Митного кодексу України. Метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) не застосований у зв`язку з відсутністю наданої виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформації про їх вартість з дотриманням умов, зазначених у ст. 63 Митного кодексу України. Митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 М Митного кодексу України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями ГАТТ, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (на підставі країни походження, опису, комерційних умов) (МД від 13.11.2023 №UA400040/2023/37520). Декларант має право звернутися до митного органу та випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу X МКУ. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості в митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 Кодексу або до суду.».
Відповідно до рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2023/000200/2 від 06.12.2023 позивачу відкориговано митну вартість із заявленої суми до митного оформлення 26 830 доларів США (із транспортними затратами) до 72 001, 80 доларів США.
Коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2023/001048.
Не погоджуючись з такими рішенням митного органу, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом та прийняв оскаржувані рішення, з чим погоджується і колегія з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Приписи ч. 1 ст. 52 МК України визначають, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Приписи ч. 1 ст. 53 МК України визначають, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Разом з тим документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5 та 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у редакції, чинній на час подання митної декларації, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2 - 4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.
Згідно ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.
Положеннями ст. 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Так, позивачем було надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які ідентифікували товар та піддавалися обчисленню, підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч. ч. 4,5 ст. 58 МК України.
Судом установлено, що в поданих позивачем документах, в тому числі, митній декларації №23UA100380618241U2, контракті від 09.10.2023, проформі-інвойсі від 09.10.2023 №INF6666666, в інвойсі № INE2023000000100 від 21.11.2023 та у свіфт-платежах від 31.10.2023 та від 16.11.2023, вартість товару становить 23  030, 00 доларів США.
Відповідач у своєму рішенні жодним чином не аргументував причини коригування та не надав жодних розрахунків до даного оскаржуваного рішення. Також, як правильно зауважив суд першої інстанції, відповідач не навів жодного обґрунтування, яким чином була визначена сума, ніж фактична вартість товару у рішенні про коригування митної вартості та, що саме вплинуло на визначення розміру митної вартості.
Натомість, до митного оформлення позивачем було надано всі можливі інші додаткові документи, однак вони не були враховані відповідачем.
Щодо виконання умов договору сторонами та доводів митного органу з приводу порушення умов оплати та поставки товару колегія суддів зазначає наступне.
Так, договір (контракт) - це домовленість двох або більше сторін, і його предмет, умови, а також порядок виконання теж визначаються безпосередньо сторонами такого договору. Якщо одна із сторін має претензії щодо виконання умов договору до іншої, вона може це вирішити шляхом переговорів, або надіслати претензію, або звернутись із позовною заявою до суду у зв`язку з порушенням умов такого договору.
Крім того, умови договору, наявність чи відсутність інших рахунків у сторін, а відповідно і проведення оплати з тих чи інших рахунків жодним чином не впливає на митну вартість товару.
При цьому, кожен продавець може застосовувати певні пільги, преференції, знижки для того, щоб продати саме свій товар у якнайбільшій кількості, а тому і ціна товару може коливатись.
Посилання апелента на підробку деяких документів є необґрунтованим, оскільки вказані доводи не підтверджені жодними доказами.
Щодо тверджень митного органу про відсутності у експедиційному договорі реквізитів, підписів, печаток сторін, тощо, то останні спростовуються матеріалами справи.
Колегія суддів зазначає, що на виконання вимог ч. 2 ст. 53 МК України та з метою підтвердження заявленої митної вартості позивачем були надані всі необхідні документи, а тому підстав, які унеможливлювали визначення вартості товару за першим методом, не існувало, визначення митної вартості мало відбутись саме за ціною договору.
Митний орган, у разі здійснення коригування митної вартості, у рішенні про коригування, обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за відповідним методом, чого відповідачем зроблено не було. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 р. по справі №809/4367/15.
Вимагаючи надання додаткових документів митний орган не вказав, які конкретно розбіжності чи ознаки підробки він виявив у поданих декларантом документах, а також які конкретно відомості щодо числових значень складових митної вартості товару чи ціни, яка була сплачена/підлягала сплаті за цей товар потребують перевірки та/або додаткового підтвердження. Тобто, відповідач не зазначив про конкретні обставини, які викликають у нього сумніви щодо заявленої декларантом митної вартості.
Декларантом було надано всі необхідні документи для митного оформлення, а тому правових підстав для коригування митної вартості товару у відповідача не було.
Разом з тим, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості товарів є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товарів.
Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
Аналогічна  позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16 та від 03.04.2018 у справі №826/8797/16.
Таким чином, у рішенні про коригування митної вартості відсутні будь-які відомості про конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, оцінивши які в сукупності Київська митниця прийняла рішення про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару. Відсутні вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості оцінюваного товару.   
Крім того, митний орган в оскаржуваному рішенні послався на неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості, проте у вказаному ж рішенні відповідач визначив митну вартість за резервним методом з урахуванням інформації, наявної в митному органі щодо митного оформлення товару за МД.
Витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість, зокрема й в рахунку-фактурі та квитанції.
Приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним, резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 МК України.
Відповідно до положень ст. 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Аналогічна вимога до змісту картки відмови міститься в п. 7.1., 7.2. «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 № 631 (надалі - Порядок № 631), картка відмови складається для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову. У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.
Отже, карта відмови, як завершальне рішення митного оформлення має бути вмотивованим та містити вичерпні вимоги для визначення митної вартості за основним методом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна картка відмови відповідача, не відповідає приписам ст. 256 МК України та Порядку № 631, оскільки не містить обґрунтування причин відмови в митному оформленні, а саме, відповідач не зазначив, які саме вартісні показники складових митної вартості по товару є непідтвердженими та які відомості про митну вартість товару є неповними; не містить роз`яснення вимог, виконання яких могло б забезпечити можливість прийняття митної декларації за заявленим методом визначення митної вартості, а саме не вказано з посиланням на відповідні норми закону, які відомості про митну вартість підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та в яких документах містяться, а також які саме вартісні показники складових митної вартості та якими документами мають підтверджуватись за вимогами закону.
Отже, рішення суду першої інстанції, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    Є.І.Мєзєнцев

                                                                                                                      В.В. Файдюк