УХВАЛА

02 липня 2024 року 
м. Київ

справа №420/32760/23
адміністративне провадження № К/990/23676/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М.,
суддів: Бевзенка  В.М.,  Стеценка С.Г., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року (суддя          Стефанов С.О.) та
постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року (колегія у складі суддів Шляхтицького О.І., Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.)
у справі № 420/32760/23
за позовом ОСОБА_1    
до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинення певних дій,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФ України в Одеській області, відповідач, скаржник) та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФ України в Чернігівській області), в якому просила:
-   визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України в Чернігівській області про відмову у призначенні пенсії від 10 липня 2023 року № 134750009295, прийнятого за заявою           ОСОБА_1 від 03 липня 2023 року до ГУ ПФ України в Одеській області про призначення пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV);
-   визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України в Чернігівській області від 06 жовтня 2023 року № 15475000929 про відмову у призначенні пенсії, прийнятого на зміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 10 липня 2023 року за заявою ОСОБА_1 від 03 липня 2023 року до ГУ ПФ України в Одеській області про призначення пенсії за віком, згідно статті 26 Закону № 1058-ІV;
- зобов`язати ГУ ПФ України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 липня 2023 року про призначення пенсії за віком з 03 липня 2023 року згідно зі статтею 26 Закону № 1058-1V, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи відповідно до записів у трудовій книжці, а саме: з 04.01.1997 по 04.03.1998 та з 05.03.1998 по 03.01.2000 на підприємствах СМП ЕТЦ «Меркурій» та ТОВ «Ареал-Сервіс», періоду роботи з 30.08.1982 по 23.03.1991 в Норильському радгоспі.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 29 січня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року, задовольнив позов. 
20 червня 2024 року від ГУ ПФ України в Одеській області до Верховного Суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» надійшла касаційна скарга, в якій, з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, відповідач просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Як на підставу касаційного оскарження покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України (суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку), а також з мотивів винятковості даної справи для ГУ ПФ України в Одеській області. При цьому скаржник зазначає, що при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з 03 липня 2023 року ГУ ПФ України в Чернігівській області правомірно не включило до страхового стажу позивача періоди роботи з 04.01.1997 по 04.03.1998 та з 05.03.1998 по 03.01.2000 з причини непідписання відповідальними особами записів про звільнення, вчинених у трудовій книжці. Окремо щодо періоду роботи з 30.08.1982 по 31.12.1990 у Норильському радгоспі відповідач зауважив, що зарахування такого до страхового стажу ОСОБА_1 у пільговому обчисленні було б можливим за умови його підтвердження документами, що засвідчують факт укладення трудового договору про роботу у місцевостях Крайньої Півночі та місцевостях до них прирівняних строком не менше трьох років. Однак зазначених документів позивач до своєї заяви не долучив. Таким чином, ОСОБА_1 правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність у неї необхідного страхового стажу.
Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
У цій справі оскаржуються рішення територіального органу Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії.
Одеській окружний адміністративний суд в ухвалі від 29 листопада 2023 року про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У такому разі ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;    г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
У контексті наведеного Суд звертає увагу скаржника на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Так, вказуючи на наявність підстав для касаційного оскарження, передбачених підпунктом «в» пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, скаржник не навів як таких аргументів щодо винятковості для нього цієї справи чи значного суспільного інтересу; не зазначив обставин, які б вирізняли цю справу з-поміж інших справ даної категорії спорів.
Водночас вказівок на існування інших обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої   статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційна скарга не містить.
Таким чином, Суд не вбачає обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а виклав висновок щодо можливості зарахування до трудового стажу періодів роботи попри наявні недоліки в оформленні трудової книжки, який зводиться до того, що: «…підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Орган Пенсійного фонду України не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.».
У іншій постанові від 06 лютого 2018 у справі № 677/277/17 касаційний суд наголосив на тому, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Схожі по суті висновки у подібних спорах наведені у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а і від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.
Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року відповідно до такої правової позиції Верховного Суду та виходив з того, що відповідні записи у трудовій книжці щодо періодів роботи з 04.01.1997 по 04.03.1998 та з 05.03.1998 по 03.01.2000 на підприємствах СМП ЕТЦ «Меркурій» та ТОВ «Ареал-Сервіс» є належними й допустимими доказами підтвердження трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 , а відсутність підписів уповноваженої особи у трудовій книжці не може бути підставою для виключення спірного періоду роботи з трудового стажу позивача. 
Стосовно довідки від 05 серпня 1991 року № 27, поданої позивачем для підтвердження страхового стажу в пільговому обчисленн, суд зауважив, що така містить відомості про періоди роботи позивача з 30.08.1982 по 23.03.1991 в Норильському радгоспі. При цьому, на момент отримання позивачем зазначеної довідки між державами Україна та Російська Федерація діяла Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, відповідно до статті 13 якої документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Також у силу приписів пункту 2 статті 13   Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Таким чином, під час вирішення питання про наявність в особи права на пенсію за віком орган Пенсійного фонду України повинен враховувати трудовий стаж, набутий такою особою на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території Російської Федерації.
Між тим, звертаючись до касаційного суду із цією касаційною скаргою, скаржник не вказує на підстави для відступу від правової позиції Верховного Суду, викладеної у перелічених вище постановах та урахованої судами попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних судових рішень. Загалом зміст доводів касаційної скарги зводиться до незгоди відповідача із наданою судами правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, тобто - до їх переоцінки, що відповідно до приписів статті 341 КАС України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За викладених обставин ГУ ПФ України в Одеській області слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд, -
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі № 420/32760/23.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.М. Кравчук В.М. Бевзенко   С.Г. Стеценко