ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7024/24 Справа № 202/4458/24 	  	   Суддя у 1-й інстанції -  Кіблицька Д.А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Барильської А.П., Макарова М.О.
               при секретарі – Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2024 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Волинської області про відкриття виконавчого провадження, заінтересовані особи - акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", ОСОБА_2 , - 
в с т а н о в и л а:

       У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Волинської області про відкриття виконавчого провадження. Заінтересованими особами визначила - акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі — АТ КБ "ПриватБанк"), ОСОБА_2 . 
       Скарга мотивована тим, що 28 лютого 2024 року вона у додаток "Дія" отримала копію постанови від 28 лютого 2024 року про відкриття виконавчого провадження ВП №74293181 про стягнення з неї на користь АТ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 55 729,99 грн. та судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, у сумі 3 770 грн., згідно виконавчого листа №2-1611/2010, виданого 11 липня 2011 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська.
       Посилаючись на те, що вищевказана постанова про відкриття виконавчого провадження неправомірна, адже у виконавчому листі зазначено про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання складає 1 рік, з врахуванням перерви, викликаної перебуванням виконавчого листа на виконанні у виконавчій службі в період 2011 року та 2018 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчено, тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №74293181 від 28 лютого 2024 року; визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №74293181 від 28 лютого 2024 року. Витребувати ряд доказів по справі.         Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2024 року скасувати та задовольнити її скаргу.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що правові підстави для відкриття виконавчого провадження відсутні. Стягувачем пропущено відповідний законодавчо визначений строк.         
       Відзив на апеляційну скаргу надано не було. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
       Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2021 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист №2-1611/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 55 729,99 грн. та судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, у сумі 3 770 грн.
       На виконанні у відділі перебували виконавчі провадження, а саме: АСВП №28860033 згідно виконавчого листа №2-1611, виданого 24 червня 2011 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість в розмірі 55 729,99 грн., 3 970 грн. судових витрат. Керуючись ст.ст.17,19,20,25 Закону України "Про виконавче провадження" (за старою редакцією) 23 вересня 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Керуючись п.2, ч.1 ст.37 Закоку України "Про виконавче провадження" 26 червня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; АСВП 56013839 згідно виконавчого листа №2-1611/2011, виданого 11 липня 2011 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПриватБанку 209 912,99 грн. Керуючись ст.ст.3,4,24,25,26,27 Закону України "Про виконавче провадження" 20 березня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Керуючись п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" 28 липня 2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу; АСВП 66348460 керуючись п.6 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" 02 серпня 2021 року повертається виконавчий документ без прийняття до виконання виконавчого листа №2-1611/2011, виданого 11 липня 2011 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 55 729,99 грн. боргу, 1 700 грн. с/з, 120 грн. витрат, 1 950 грн. витрат на користь АТ "ПриватБанк"; АСВП 66977658 згідно виконавчого листа №2-1611/2011, виданого 11 липня 2011 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 55 729,99 грн. та С/з 3 770 грн. на користь АТ "ПриватБанк". Керуючись ст.ст.3,4,24,25,26,27 Закону України "Про виконавче провадження" 29 вересня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Керуючись п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавчий збір" 01 грудня 2021 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
       Місцевий суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити у повному обсязі, оскільки, відповідно до відмітки органу ДВС вбачається, що виконавчий документ 01 грудня 2021 року було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак, в силу положень ст.12, п.5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», у чинній редакції, строк пред`явлення виконавчого документа встановлювався до 02 грудня 2024 року. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено пунктом 10-2 згідно із Законом №2129-IX від 15 березня 2022 року, відповідно до якого, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. З огляду на викладене, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа непропущений, а тому скарга на постанову державного виконавця не підлягає задоволенню.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком та вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
       Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
       Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
       Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
       Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       У рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» (заява №18357/91, від 19 березня 1997 року) визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.
       Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі №641/7824/18 (провадження №61-10355св19)). 
       Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 №14 передбачено, що судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, ст.26, ч.4 ст.57 Закону N606-XIV, ст.121-2 ГПК, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами ст.248-22 ЦПК. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено в порядку, передбаченому статтями 85,89 ЦПК, залишається без розгляду.
       Згідно з п.9 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад здійснення виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
       Відповідно до ч.1 ст.74 вказаного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
       Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
       Як передбачено п.а ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
       Згідно з ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
       Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що у разі подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби з пропущенням строку встановленого законом, така скарга залишається без розгляду.
       Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч.2 ст.449 ЦПК України).
       Колегія суддів наголошує на тому, що вказана стаття імперативно встановлює строк для звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС.
       Відповідно до ст.ст.122,123 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Аналогічні положення містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», а саме, відповідно до змісту пункту 16 цієї Постанови строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними та можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.
       Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.         
       Такі дії можуть бути вчиненні і судом апеляційної інстанції під час здійснення апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду відповідної скарги.
       Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 (провадження №61-16974св19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі №439/1493/15-ц (провадження №61-7804св19).
       Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження є постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №74293181 від 28 лютого 2024 року. Скаржниця вказує про те, що отримала вказану постанову у додатку “Дія” 28 лютого 2024 року (а.с.1).
       Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
       Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №143/950/19 (провадження №61-21057св19), від 28 грудня 2020 року у справі №501/3532/18 (провадження №61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі №2-1441/10 (провадження №61-17257св20).
       Скарга була подана до суду за допомогою засобів поштового зв`язку 25 березня 2024 року (а.с.14)
       Таким чином, розглянувши скаргу ОСОБА_1 по суті, суд першої інстанції залишив без уваги факт пропуску строку на подання даної скарги. 
       Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
       Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
       Враховуючи викладене, ухвала Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2024 року підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.
       Керуючись ст.ст.367,374,377,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 

       Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2024 року скасувати та постановити нове рішення.

       Скаргу  ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Волинської області про відкриття виконавчого провадження, заінтересовані особи -: акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк",  ОСОБА_2 , залишити без розгляду.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Е.Л.Демченко 

               Судді:                                                        А.П.Барильська

                                                                               М.О.Макаров