ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1206/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/2704/23 Категорія: 305010900 	Биченко І.Я. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року 

м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Новікова О.М. 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 , 
особа, яка подала апеляційну скаргу -  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Губина Анна Юріївна, на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2024 року, у складі судді Биченко І.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_2  про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в :
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 19.12.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода по вул. Соборній в м. Сміла за участю транспортного засобу «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортний засіб позивача зазнав механічних ушкоджень.
Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.
На день дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , був застрахований за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» з лімітом відповідальності за шкоду у розмірі 160000 грн, розмір франшизи 0.
В подальшому страховою компанією було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 46126,00 грн.
Не погоджуючись із вказаною сумою страхового відшкодування позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» із відповідною заявою. На підставі заяви страховою компанією було здійснено перерахунок та визначено нову суму матеріального збитку у розмірі 67457,00 грн.
Оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» спочатку було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 46126 грн, а в подальшому за його заявою було значно збільшено розмір суми відшкодування до 67457 грн, тому в позивача виникли сумніви щодо об`єктивності визначення відповідачем вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку.
Для фіксації матеріальної шкоди позивач звернувся до експерта товарознавця, яким було встановлено, що в результаті пошкодження автомобіля йому було завдано 109269,46 грн. матеріальних збитків.
Копію висновку експерта позивач направив до страхової компанії, в результаті чого відповідачем було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування в розмірі 10558,29 грн.
Оскільки розмір виплаченого ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» страхового відшкодування є меншим від завданого йому матеріального збитку, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 31253,17 грн страхового відшкодування, що є різницею між фактичною вартістю матеріального збитку, встановленого експертом, та вартістю матеріального збитку, який вже виплачений страховою компанією.
Позивач також вказував, що внаслідок ДТП йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 10000 грн. та просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 .
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 20.09.2023 суд призначив по справі судову транспортно-товарознавчу експертизу.
Після проведення експертизи позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» 15624,59 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Крім того, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 , окрім вже заявленої моральної шкоди, 44243,35 грн шкоди, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту та матеріальними збитками.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2024 року позов задоволено частково.
Вирішено стягнути:
- з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 15624 грн 59 коп. матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, та 1291 грн 05 коп. судових витрат.
- з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 44243 грн 35 коп. матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, 5000 грн моральної шкоди та 4064 грн 27 коп. судових витрат. 
Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що з страхової компанії належить стягнути недоплачену суму страхового відшкодування, оскільки у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а з відповідача ОСОБА_2 , як винуватця ДТП, належить стягнути різницю між вартістю відновлювального ремонту та матеріальними збитками. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача, суд обґрунтовував засадами розумності, виваженості та справедливості.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Губина А.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 52511,93 грн матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, та 5355,32 грн судових витрат. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн моральної шкоди.
В обгрунтування вимог зазначає, що судом неправомірно розраховано суму, яка підлягає стягненню. Відповідач ОСОБА_2 вважає, що з ПрАТ «СК «Провідна» підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та раніше виплаченим страховим відшкодуванням.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2024 року - залишити без змін.
Наголошує на тому, що згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Отже, позивач вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення вірно зроблені висновки, які узгоджуються із нормами матеріального права, що застосовуються до цих спірних правовідносин.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент призначення апеляційного розгляду справи) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 липня 2024 року розгляд справи призначено у письмовому провадженні.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не повністю відповідає вказаним вимогам.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що 19.12.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода по вул. Соборній в м. Сміла за участю транспортного засобу «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортний засіб позивача зазнав механічних ушкоджень.
Власником автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 являється ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію права власності ( а.с. 12 ).
Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
На час скоєння ДТП, згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 211469502) транспортний засіб «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований у ПрАТ «СК «Провідна».
Відповідно до полісу № 211469502 страхова сума за шкоду, завдану майну потерпілого, складає 160000 грн, розмір франшизи 0.
З метою визначення розміру завданої позивачу шкоди, ПрАТ «СК «Провідна» звернулось до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 . Відповідно до отриманого звіту про оцінку транспортного засобу № 22 від 03.05.2023, величина матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 складає 78015,40 грн без врахування ПДВ.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач визнав факт отримання ним страхового відшкодування в розмірі 78015,40 грн.
Згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-23/11984-АВ від 19.12.2023, яка була призначена судом за клопотанням позивача ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Accent», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 19.12.2022 становить 130527,33 грн; вартість матеріального збитку, завданого власникові пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Accent», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 19.12.2022 становить 93657,88 грн.
Колегія суддів вважає зазначений вище висновок експерта № СЕ-19/124-23/11984-АВ від 19.12.2023 належним та достовірним доказом у справі та враховує, що сторонами процесу не зазначено про його неповноту або неясність, що свідчить про фактичну згоду з його результатами.
Стягуючи зі страхової компанії страхове відшкодування в розмірі 15624,48 грн, суд виходив з того, що страховик не повністю сплатив суму страхового відшкодування, оскільки вартість матеріального збитку без ПДВ становить 93657,88 грн, тому до стягнення з страховика на користь позивача підлягає різниця між вказаною вартістю матеріального збитку та сплаченою сумою страхового відшкодування, що складає 15624,48 грн (93657,88 - 78015,40 грн).
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду в частині визначення розміру страхового відшкодування, що підлягає до стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», з огляду на наступне.
Згідно з ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно з ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Тобто, вартість ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.
У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, потерпілий має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.
Відтак, в силу приписів частини 2 статті 14 ЦК України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано доказів на підтвердження факту оплати ним ремонту пошкодженого транспортного засобу і, відповідно, доказів оплати податку на додану вартість.
Отже, судом було правомірно стягнуто страхове відшкодування в сумі 15642,48 грн з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь позивача ОСОБА_1 .
Так, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в сумі 44243,35 грн, моральної шкоди в розмірі 5000 грн та понесені судові витрати, суд мотивував тим, що з ОСОБА_2 , як з винуватця ДТП, підлягає стягненню на користь потерпілого різниця між вартістю відновлювального ремонту та матеріальними збитками.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду в частині визначення розміру матеріальної шкоди, що підлягає до стягнення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.
Відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Під час розгляду справи судом першої інстанції було проведено транспортно-товарознавчу експертизу.
Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-23/11984-АВ від 19.12.2023 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Accent», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 19.12.2022, становить 130527,33 грн.
Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
У відповідності до положень ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача ОСОБА_4 та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 78015,40 грн. Предметом спору в частині позовних вимог до ОСОБА_2 є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки розмір майнового збитку, завданого позивачеві пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17.10.2019 у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30.10.2019 у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
Натомість, твердження скаржника щодо наявності загального ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, який становить 160000 грн, а отже, необхідності повного відшкодування шкоди позивачеві страховиком в межах ліміту, оскільки сума матеріальної шкоди не виходить за межі ліміту, колегія суддів оцінює критично.
Страхова компанія має зобов`язання щодо виплати потерпілому страхового відшкодування за пошкоджений в результаті ДТП транспортний засіб, відповідно до положень ст. 29 Закону, тобто сплачує вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, водночас, обмежуючись лімітом, визначеним у договорі.
Скаржник, наводячи доводи щодо повного відшкодування, завданої позивачу майнової шкоди саме страховою компанією ПрАТ «СК «Провідна», невірно трактує положення Закону щодо сплати страхового відшкодування та ліміту відповідальності страховика. Так, ліміт відповідальності за майнову шкоду у 160000 грн, який передбачено полісом № 211469502, застосовується до розміру шкоди, яку складає вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням зносу, тобто страховик обмежений виплатою суми страхового відшкодування, яка відповідає ст. 29 Закону.
Отже, ПрАТ «СК «Провідна» сплачує ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, натомість, обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності) у страховика не виникає.
Тому, доводи скаржника про неможливість стягнення з ОСОБА_2 різниці між вартістю відновлювального ремонту та раніше виплаченого страхового відшкодування, оскільки сума шкоди охоплюється лімітом відповідальності страховика, є безпідставними та спростовуються викладеним.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди, за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт заподіяння йому шкоди ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2023 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого 19.12.2022 сталася ДТП та автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, доведено розмір майнової шкоди, який відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи складає 130527,33 грн, що є вартістю відновлювального ремонту автомобіля без урахування зносу його складових.
Натомість, відповідачем ОСОБА_2 не спростовано презумпцію вини, завданої позивачу шкоди.
Отже, саме на заподіювача шкоди ОСОБА_2 , закон покладає обов`язок з відшкодування позивачу різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення 44243,55 грн, суд першої інстанції допустив неправильне трактування положення ст. 1194 ЦК України та постанови Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 686/17155/15-ц.
Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/124-23/11984-АВ від 19.12.2023, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Accent», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 19.12.2022, становить 130527,33 грн. 
Отже, позивач має право на стягнення з ОСОБА_2 , який скоїв ДТП, різниці між фактичним розміром завданої йому майнової шкоди, тобто вартості відновлювального ремонту, в сумі 130527,33, та страховим відшкодуванням в сумі 93657,88 грн (78015,40 грн + 15642,48 грн), що становить 36869,45 грн.
Натомість, суд помилково визначив до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 44243,35 грн, яка є різницею між вартістю відновлювального ремонту та матеріальними збитками, що суперечить положенням ст. 1194 ЦК України та судовій практиці Верховного Суду.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині визначення розміру матеріальної шкоди, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить змінити, зменшивши її розмір з 44243,35 грн до 36869,45 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 у частині того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту оплати ним ремонту пошкодженого транспортного засобу і, відповідно, доказів оплати податку на додану вартість, то колегія суддів вважає їх такими, що не впливають на вирішення спору по суті та при цьому керується позицією Верховного Суду у справі № 755/7666/19 від 15.10.2020.
Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги, відповідач просив стягнути з нього на користь ОСОБА_1 5000 грн моральної шкоди. Судом першої інстанції вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_2 5000 грн моральної шкоди, отже колегія суддів не бере до уваги дану вимогу апеляційної скарги.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням розміру задоволених позовних вимог за розгляд справи в суді першої інстанції з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 240 грн судових витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 643,23 грн судових витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
Відповідно до платіжною інструкції 0.0.3700714617.1 відповідач ОСОБА_2 сплатив судовий збір на подачу апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн.
З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, за подачу апеляційної скарги з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 437,38 грн.
Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
На підтвердження їх понесення до суду надано Договір про надання правничої допомоги № 10 від 10.06.2024, акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги № 10 від 10.06.2024, в якому сума за надані послуги становить 10000 грн та квитанцію про оплату гонорару згідно договору про надання правничої допомоги № 10 в сумі 10000 грн.
Аналізуючи Договір про надання правничої допомоги № 10 від 10.06.2024, акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги № 10 від 10.06.2024, колегія суддів встановила, що розмір гонорару успіху є фіксованим, натомість, у вказаному акті виконаних робіт відсутня інформація і про вартість однієї години роботи адвоката для обчислення погодинної оплати.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до акта виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги адвокатом Губиною А.Ю. було надано такі послуги як:
-ознайомлення зі змістом рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2024;
-розробка проекту апеляційної скарги на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2024; 
-підготовка документів до апеляційної скарги на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2024 ( в тому числі друк копій заяви);
-сплата судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2024; 
-надсилання апеляційної скарги на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2024.
У відзиві на апеляційну скаргу, поданому до Черкаського апеляційного суду 20.06.2024, наявне заперечення позивача щодо розміру правничої допомоги, понесеної ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції. Вказує, що сума є завищеною, звертає увагу суду, що дана цивільна справа є малозначною та розглядається в порядку письмового провадження без виклику сторін.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Щодо визначення розміру гонорару адвоката, апеляційний суд зазначає, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Враховуючи розмір позовних вимог за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає, що пропорційним розміром витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 , є 1660 грн.
Однак такі послуги як: «Ознайомлення зі змістом рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2024», «Підготовка документів до апеляційної скарги на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2024 ( в тому числі друк копій заяви)», «Сплата судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2024» та «Надсилання апеляційної скарги на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.05.2024» не охоплюються вимогами вимогами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та не відносяться до професійної правничої допомоги, яка підлягає окремій компенсації іншою стороною спору, а входять до підготовки та написання апеляційної скарги.
Відтак, колегія суддів вважає, що сума 1500 грн за написання апеляційної скарги є обґрунтованою і співмірною зі складністю даної справи.
Керуючись статтями 141, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Губина Анна Юріївна задовольнити частково. 
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2024 року, у даній справі, - змінити в частині визначення розміру матеріальної шкоди, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зменшивши з 44243,35 грн до 36869,45 грн.
В решті рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 240 грн та за проведення транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 512,86 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 643,23 грн та за проведення транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 1374,67 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 267,32 грн та судові витрати, понесені на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 1500 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Ю.В. Сіренко
Л.І. Василенко
О.М. Новіков